# 1b89f75edfafff400efa353515217bf7

Сергій

Сергій Миколин

2022р


СТЕЗЯ


ЗВІТ

Цим звітом, як з вітанням до вас, ми поспішили в цей ранковий час, щоб зняти нарікання

на ці усі писання.


Для чого мені, хлопаку,

піднімати в людей тривогу

тим, що мені прийшло

таке бачення світу і себе.


Бо одні із вас їх вітають,

а є й ті, які дорікають.

Дякую БОГу і Духові святому

за все на шляху життєвому цьому.


Пишу ці думки в інтернет

без мети, щоб однодумців зібрать, без мети створити секту, церкву, чи когось із вас повчать.


Пишу просто це сюди,

що прийшло в думки

і маю з цього Благодать,

то в цій радості млію

і хочу вам це передать.


А кому із вас невмоготу

благодарувати святому Духу,

то благодаруймо БОГу-Життю

і їх присутність у всьому живому.


Бо саме такий підхід до життя

надасть шанси й смисл,

як і можливість чисту і святу

пожити з радістю у всьому.


Так, саме такі дії наші

виводять нас в потоки позитивні

тих енергій світових і чистих, де навчаємося ми

взаємин гармонійних

в середовищі людськім,

то так з усім у світі цім.

В добру путь і Вам, люди!!!


ТОЙ СВІТ

Нема того світу у людини,

який обіцяють їм попи,

нема його й такого там,

який мають вже сьогодні.


Тіло вмерло бездиханне,

не працює й ум уже –

він уже навіть не бажає,

і думка уже не біжить,

та і мрія не устремляє дій,

хоча й взагалі потух.


Душа енергіями відлітає

опісля трьох днів

і просторами ширяє,

вишуковуючи тіло нове,

чи ту сім’ю, де би вона осіла.


Так, вона шукає умови ті,

які б найкраще підійшли

з її програмою в собі,

яка сформувалася за життя

і в якому стані під час смерті

вона у світи відійшла.


Не може Душа у світах

так і далі бути, як при житті, бо їй допомагали завжди –

і той ум людський, і дане тіло, та змінюються енергії їх

в інші форми, види.


Ось чому не зможе людина

продовжувати жити у просторах

у тій триєдиності єства –

тіло, ум і Душа.


Та є випадки для Душі,

коли не втрачає вона

з тілом і умом зв’язки,

виконуючи місію свою,

коли людина опиняється у комі.


Так, тіло іще живе,

а ум не займається звичним,

бо інформація йде йому

зі Всесвіту через Душу напряму.


Так, він її збереже

і коли людина з коми відійде, тоді він і проявить себе

в можливостях і якостях нових.


Ось тоді про таких і говорять всі, що вони провидці, цілителі, святі, бо саме у період цей їх Душі

побували у раю, чи пеклі,

в залежності від того,

який спосіб життя вело єство.


Тому ми уже не раз просили всіх –

прикладаймо певні зусилля

для очищення єства, а особливо ума

для очищення його від негативу, бо це є дорога пряма

для самоусвідомлення Душею ума.


Саме тоді ум говорить з космосом, бо має доступ до всесвітніх знань, тоді й дії всі його свідомі, як і поведінка є по совісті.


ВСЕЦІЛА

У минувшині сивій

тілесні плотські втіхи були, лиш для зачаття дитини,

а тепер осілися в умі,

що, нібито, вони є головні

у нашому повсякденному житті.


Їх вважають такими

чоловіки і жінки,

щоб пізнавати глибини

любові всецілої щодоби.


Жінки ще люблять вухами

щоб чоловіки, як попугаї,

повторювали завжди

це слово святе:

ми любимо вас, кохані.


А чого ж ситуація така?

Бо енергія любові у житті мала, а Душа і БОГ її ж від нас чекає, тому людина хоче обманути їх

втіхами міжтілесними частіш, або словесним звуком: «Я люблю», обмежуючись цим у житті

творити любов всецілу.


ЗАМАЛО

Буває кохання замало,

щоб зупинити гнів і зло,

бо для цього треба

сама любов чиста.

А вона потребує

від кожного із нас

жертовності святої,

іще більше знань, умінь

і навичок у всьому,

і мудрості добродіянь.


Тоді це уже на віки вічні

ця якість в Душі гніздечко в’є

і кожного заведе

в той стан блаженства,

в той сад-рай,

в якому ростуть не яблука,

а плоди любові,

якими насичуються усі,

хто їх приймає у життя.


НЕ ПРОСТО

Закоханість не перейде в кохання,

не зміцниться кохання й тоді, допоки не зросте в якість любові, коли в житті активно ми

усі відчуття положимо до ніг

тілесними плотськими втіхами, чи з такого «розуміння» умом своїм, що любов всеціла є сексом вершина.


Так по суті й змісту не має бути, щоб такі втіхи стали головними, бо вся енергія відчуттів і життя

потече між ноги, а людина

буде в поведінці й діях, як скотина.


Ось така вся правда про життя.

Тому так скоро висихають

паростки чистої любові,

закоханості і кохання джерела, втрачаючи довіру, шану щодня, як і відповідальність за співжиття; втрачаючи радість, ласку і ті відчуття.


Зникає спокій у взаєминах таких, Хтось із них стає головним –

один раб, рабовласник другий.

Тому й висихає спільне джерело, бо тоді один із них шукає таких втіх

десь на стороні, а другий зі зла

шукає в горілці ліки від таких бід.


Розпадаються сім’ї із сварок постійних, зникають поцілунки, дружба і довіра, висихають очі і серця людські

від суховіїв відносин таких.


Страждають діти-янголи,

а ці двоє уже є чужими

і щодня протягом життя

посилають в простори й БОГу

свій гнів, образи, злобу.


А ми, чи багато з нас, у житті

є учасниками, чи свідками цих бід.

Тому ми й описуємо так це,

бо воно часто має місце

у житті пар молодих

для розуміння дій таких,

щоб у цьому злі на вся і всіх, ми б навчалися якостей любві, бо вона є енергіями життя,

бо вона несе радість у буття.


Тут потрібна терпимість в діях

і жертовність в розумних мірах, то лиш тоді в сім’ї і в просторах

зацвітуть сади чистої любові.


Так, дехто з нею приходить у життя, а багатьом при житті ще слід

навчатися вирощувати її у собі.

Це благородні дії у кожній спробі, бо вони несуть благодать святу, наповнюючи щастям його зміст.


Так, що не проста й легка є любов, коли вона є у словах лиш.

Тому вирощуймо при житті її усі

з дій доброти, милості і радості, то подаруємо своїм дітям її

і вона з нами буде до старості.


ФІЛОСОФІЯ ЖИТТЯ

Філо-соф-і-я –

в суті мова мудра

і я із нею, як індивід,

який хоче поговорить.


Перш було слово,

говорили і говорять мудреці; і слово було БОГ,

що на нашій мові є ЖИТТЯ;

і слово було у БОГа-ЖИТТЯ.


Бо без життя в основі

не може бути слово

і в житті воно

за лишило слід

із досвіду життєвого,

який пізнав чоловік

і є, як мудрість

для наступних поколінь.


Мудрість несла в ЖИТТЯ позитив, тобто якості людські,

які чоловік пізнавав у ЖИТТІ, щоб квіткою зацвісти.


СОВІСТЬ, СПОВІДЬ

Доброта – поріг

і кожен крок є хода

чуть вверх

по сходженнях

у розвитку Душі,

як ріст.


Тому цей рух вперед,

як відкриття

у пізнанні стану щастя

перед дверима

всецілої любові,

щоб істинно ввійти єством

з умом свідомим

у ті кімнати,

де джерела життя,

де джерела енергій позитиву

творять з нами чудеса.


Бо тут ми вже в Океані

всецілої Любові

тією бувшою краплею

скороплинного життя,

Духом світла і тепла

у поширенні розрослися,

як потреба, як сповідач,

який повідає потребуючим

про ті енергії при житті

при совісті у прийнятті,

як вісточку, як Знання віків, які повні Благодаті для тих, хто іще на Землі.


ПРОСВІТЛЕНІ

Чим більше яскравих людей,

тим більше Благодаті на Землі, тим більше таких носіїв енергій, які здатні формувати простір і умови, в яких і з яких поміж нами

виростають чисті і святі,

бо і просвітлені вони згори.


Чим більше радості і доброти, тим менше буде гніву і злоби.

І тому ці два рядки мають знати всі, щоб у кожнім слові, дії ми

наповнювали свої життя при житті

цими енергіями святими.


Яскраві, бо світяться Душами вони

і світло благодаті іде із них

у кожнім погляді, слові, дії їх

тим світлом і теплом повсюди, зігріваючи спраглих справедливості, насичуючи гнівливих, злих.


Ось такі ці люди щирі й щедрі.

На таких тримається і світ,

і гармонійні взаємини ті,

які міцнять довіру,

вирощуючи шану.


ДУХ РОДІВ

Дух родів людських,

що поєднав енергії родів

і є основою нашого життя,

основою здатності нас

міркувати, говорити і діяти повсякчас, нарощуючи роками позитиву

для поколінь майбутніх на Землі, так і для Отця-Творця-святого Духа, щоб і Він можливості мав

і вміло нами і Всесвітом управляв.


Хоча кожен рід має при житті

свої характеристики і властивості, свої методи й можливості

і саме вони єднають ці роди

з індивідів, чи особистостей.


Так, існують духи води,

землі, повітря, хмар, трави, то так звіра, сонця, небес,

вогню, грому, блискавки,

чи того каменя, чи джерела і чудес, тої липи, коня, чи дуба,

бо і вони в родинах, родах

несуть енергії життя.


От ці духи й зберегли

по сей день свої істини.

Були і є серед них паразити

і шкодили, чи за їх енергії жили.

Та найбільше зла за віки

прийняли від людини вони.


Тільки дух людський

по сьогодні так гниллю обріс, втративши енергетичну міць,

бо не відновлюють люди при житті

ці джерела енергій родові.


А нам би якості стяжати,

щоб Дух Землі і Всесвіту відновляти, то і в часи неспокою, суєти

люди би могли

енергії позитивні брати,

щоби була міць зло розчиняти.


ДОПОМОЖІМО

Допоможімо вдовиці, сиротині, немічним так, щоб вони зраділи

і ця енергія позитиву, радості

наповнить чашу щастя на Землі, а гнів на життя і на людей відійде, бо і вони хочуть гідного життя.


Не йдімо за тими,

хто кличе на майдани,

на революції, війни,

бо це дії САТАНИ

в їх обличії;

бо вони за гроші

продали Душі їм свої

і виконують уже п’ять тисяч літ

цю людиноненависницьку

програму іудаїзму

по всій Землі,

бігаючи за прапорами,

знаменнями сатани,

співаючи гімни, славословлячи смерть і війни, як, нібито основу життя на Землі.


Краще з умиротворенням і любов’ю

будуймо потребуючому хатину, несімо чимскоріш таким хлібину

і цими діями не обідняємося ми, а постійно додаємо енергій позитивних

себе і всіх на теренах планети, бо радість наповняє нас усіх

цими енергіями радості

за вміння і можливість допомагати, як і тих, хто приймає ці дари.

Ось у цьому покликання свідомої людини, а не у людиноненависті до собі подібних.


МИР, ЧИ ВІЙНА

Мир, чи війна в Україні буде

і тільки від нас залежить це –

чи і далі підлість, брехню і зло

наплоджуватимемо з вигод і користі; чи зрозуміємо в кінець кінцем усі, що лиш творінням любові і доброти

ми здатні творити мир і зупинити війни.


У всі віки і завжди

був мир, воля, правда

в країнах тих,

де до молитви бралися усі

в часи суєтні,

чи в переддень війни.


Будьмо тепер, українці,

єдині в цім пориві всі

і будьмо щомиті – в ночі і дні

в молитовному стані від сьогодні, то цим усвідомимо усе зло,

що на наших теренах возлягло

і відкриємося Душами усі

для творення любові і доброти, бо вони і є та основа

для волі, миру, істини.


Сьогодні ж і почнімо

і путі вірні прокладімо

з подарунками в руках,

з теплотою у словах,

зі світлом, чистотою Душі

до своїх дітей дорослих,

до онуків, правнуків своїх,

а вони, у знак подяки,

до батьків. бабусь і дідусів.


То діями такими ми

створимо походи доброти

і океан радості й любові

при кожній зустрічі малій

на просторах України

нагромадимо енергій чимало

у тому позитиві, який

не здолає і Диявол світовий.


Тому так в посиденьках-молитвах

спом’янімо про всі позитивні діла

і про те тяжке, що було у житті

ось тепер у мудрості спільній

означити ті поступи-штрихи,

як би ми усі поступили гідно, щоб не лишати в родовому джерелі

того гніву, заздрощів, обманів і злоби

із днів, років, століть минулих.


То тепер знаймо всі,

що до цього готові умами

і відкиньмо перешкоди на стороні, а несімо благодаріння й радість

до родини, сусіда і богів,

бо Небо, Сонце, Земля і Води, як і все, що є у них і на них, чи є від нас, людей, дій таких.


Хай молитви словами

і позитивними посланнями,

і хорошими ділами

зрушать нас, як весна

увесь холод криги,

у кожній душі на світі,

як єство у стані молитви,

бо саме цим ми усі

увійдемо життями в мир,

а не зброєю, танками, злом.


Запрошую усіх до триденної молитви

у цей день світлого сонячного дня, як знакового в переддень стрітення

зими і літа, холоду й тепла

і ці слова несімо чим скоріш

у кожну квартиру, дім,

бо це є по можливостях усім, щоб ми самі у своїй сім’ї, країні

цю справедливість, доброту відновили

і в Новий рік по природи календарю

принесли радість і любов у кожну сім’ю.


Бо сусіди, Всесвіт допоможе нам, а не побіжить до тих таких,

хто війну собою наплодив.

Ця гра-війна Диявола

завжди веде до того,

що шукають ці сили слабшого, слабшого умом і Духом своїм, а українець і є саме таким

у тій щирій довірі і доброті.


Та ми добрими ділами-молитвами

не станемо началом світової війни.

Знаймо про це усі; і дорослі, і малі, що тільки добродіяння і любов

здатні зберегти мир на Землі.


Все людство, як родина.

Всі роди, народи є дерево життя, а земля, як джерело енергій всіх, як пожива, вода і повітря.


Тому народи, як дерева віти

і саме тому воно міцним є,

коли роди корінням

тримаються матері-землі,

коли віти-крона є енергіями життя, коли плоди-діти, як продовження, продовження енергій коло-врата

родин, родів, народу України.


Сьогодні дуже злом, брехнею ми, зневірою й байдужістю захворіли

і чим скоріше людство і планета вся

увійде у взаємини хороші, гармонійні

енергіями своїми з енергіями Всесвіту всіма.


Поширюймо ці слова скрізь і повсюди, щоб до молитви бралися люди, а любов і доброта додадуть довіри

з усіма жити в дружбі і гармонії!

В добру путь Вам, мої любі!!!


НАРОД, РОДИ

Нарід, чи виродки є ми?

Нема держави – Україна

і націю політики зганьбили

ідеологіями гнилими,

та й Духу народу вже нема.


Роди почезли в минулому…

Та й тепер не дбаємо про них, щоб відродити корінням їх

з милості, доброти і в любові, як позитив, як якостей духовних

у кожній родині і в сім’ї…


Втратили ми зв'язок поколінь

і керманичам світу не потрібні – ніц, бо втратили енергетичну родову міць, де б ми могли брати її із потреб…


Тому так важко відновити

Дух Родів, Дух На-Роду,

бо і істинних знань нема.

То кому ж нас цього вчити?


Починаймо у себе, у сім’ї

вирощувати якості доброти,

не запалювати гнів, зло у собі, то це з другої сторони.


То це й будуть ті умови,

щоб творити всі діла в любові, бо і водночасі нас таких

покриває духовна Благодать.


Ось так творяться родові джерела

і відновлюються якості позитивні

в нашій щоденній поведінці –

бо іншого способу нема.


Народ тоді згуртований міцний, коли Роди єднає в моноліті,

коли Роди очищують джерела родові

від зла, ненависті, жорстокості.


І водночасі у них в пошані

правда, воля і гідність гуртом ідуть; милість, доброта і любов

в них і між ними ростуть.


Збираймо люди, творімо всі,

поки не пізно і є можливості, бо тиснуть нас зі всіх сторін

для своїх вигод корисливих.


А нам би мир і спокій

в доброті з любов’ю творити

і гідних дітей для цього вчити, щоб нас, як рівних, сприймали всі –

сусіди і заокеанські пройдисвіти.


Так, ми втратили звичаї Родів, втратили і традиції суспільно-релігійні, ми втратили джерела енергій

для гідного і свідомого життя.


То хто ми є тепер???

Сіра маса найманців,

що біжить за тим, хто більше дасть, затоптуючи совість і брата, що впав…


Ми, навіть, за тридцять літ

із середовища свого

не зродили того,

хто народом України

правив би гідно.


Ми не усвідомили іще,

що маємо усі для цього

готувати умови-середовище,

де би виростали, вчились

ті зерна елітні

з істинних родів

для нас правителі.


То такі би правили і захищали

свої роди, дітей, батьків, вдів, то таких би й сусіди шанували

саме за якості оці святі.


То я питаю вас усіх:

чи народом будемо ми,

чи так виродженими з родів

оті раби безвольні і бездольні.


Та ще й поділимо простори ці

і забудемо, що є суть українці.

Поділимо це райське поле на куски, як ту хлібину цільну на шматки

і з’їдять сусіди ненаситні.


Вони забудуть про нас раба

і ми забудемо свою таку іпостать, яку не зможемо з ярма розпізнавать.

То, хто нас буде визволять?


То хто ж є ми?

Сіра маса? Раби…


Встаньмо вже з колін

і не бігаймо на поклін,

бо Америка, Європа у радості

розділить цей смачний блин.


Та й сестра молодша нам

теж не подасть руки допомоги

по сусідськи і рідству,

бо сьогодні вона сильна

і має вдачу войовничу.


То чого ждемо ми?

Єднаймося для захисту усі

свого дому, рідні, сім’ї;

єднаймося на якостях духовних, бо енергіями тими є вони,

які збирають на капище роди

для рівноправних бесід і розмов.


Відновимо Дух Родів,

то відновиться спільнота,

як народ, нація, держава,

то зникне з обиходу

зло, судження, брехня

і омиється кожен і Україна вся.


Поширюймо ці слова вірша усі

і частіше про них задумуймося самі, якщо усвідомлюємо небезпеку ту, що війнами і злом ми,

як НА-РІД зникнемо на Землі.


ЗМІНИ

Спробуймо молитися усі

Словом щирим із Душі

і ділом позитивним від зорі, то побачимо реальні зміни ми.


Так, зла досить на матінці Землі

і досить забагато на теренах наших.

Росія піде саме літаками і ракетами

на найріднішу Україну в світі.


Піде зі сторони Білорусії,

відкриваючи ядерний термінал, та потім Китай захопить Росію

так легесенько по Урал.

Ось тоді російські керівники

сядуть з українськими карманичами

на переговори за столами

під тисячолітніми дубами

на 270 кілометрі автотраси

Київ-Ковель-Варшава

і цим закінчиться війна.


ЯК ВИЙТИ ІЗ ВІЙНИ

Війна є результат зла

саме на теренах тих,

де воно собою доросло

до широт і висот таких,

коли за приводом малим,

чи без такого зовсім

загоряється стовпом вогню тим, який стягає зі всіх усюд

ту енергію жорстоку й злу.


Війна – це зустріч завжди

двох енергій потужних,

двох потоків ненависті і зла, які зібралися для бійні.


Вони зростали в сім’ях наших, на роботі, або кухні нашій

з жорстокості, гніву, відчуженості, зневаги, зради і байдужості.


Вони у нас сатаніли і росли

при відсутності енергій позитивних, у бездії і безвідповідальності, та ми по суті їх і не ростили.


А це ж так легко й тепло

творити радість у житті,

творити те щастя і любов,

ту милість, милосердя і доброту.


Та ми їх змалку не спізнали

і від нестачі жадібними стали, та й дорослими їх не збирали, а перевагу шмоткам і статусам віддавали.


Та коли війна реальністю постала, то тут для закінчення її

є два протилежні путі,

щоб зменшити строки цій бійні

і цим життя багатьом зберегти, або щоб зло наявне і дурне

до тла одне одного палило,

залишаючи трупи людські,

цегли купи і почорніли лани, залишаючи калік, вдів і сиріт

без даху над головою,

без грядки із їдою,

без роботи і заводів

до тих пір, коли

висохнуть оці потоки

і втомлені люди у війні

шукатимуть миру для Душі.


Є відомою і інша путь,

щоб цих нещасть оминуть,

то це наші дієві молитви

з милості і добродіянь

при засіві просторів ними,

як захисникам, то так і агресорам, бажаючи розуму для того

у збереженні життя святого.


Хай ці якості життя

всіма творяться щодня,

то це найдієвіший є спосіб

для закінчення війни,

бо уже не раз спасали люди

свої життя ось так і все в окрузі.


Очиститься народ України

від зла війною і бідою,

чи милістю і добротою

і поведе світ увесь за собою

до творіння із любов’ю

щастя, дружби, шани

у сім’ї новій планетарній.


ОРДЕНИ

Місяць йде війна і

народ український у борні

гідно захищає свої рубежі,

то і подякувати прийшла пора.


Пора, пора державі вже

за відвагу й героїзм,

за збереження життя і мудрість

нагороди встановить

для пошани тим,

хто гідність Україні підніс

у цей час війни непростий.


Ордени Степана Бандери і Вячеслава Чорновола, та медалі з іменами Василя Стуса і Уласа Самчука

встановити захисникам пора

української нації-держави.


Вони були і є символами

в борні словами і ділами

у розбудові незалежності святої, та і тепер ми ідемо їхніми слідами

у цій суголосності ідеї.


Саме нас ідеї згуртували ці, націю й народ увесь,

і всьому світу доказали,

що ми, українці, уже всі

здатні боронити землі свої.


УМОВИ

Україна наша мати

і батько наш Бандера,

а ми їх гідні спільні діти

край рідний йдемо боронити.


Спільно в одностроях

йдуть воїни, захисники країни

і самооборонці-партизани з ними, з усім народом рідної України.


Війна велика є біда,

та саме вона згуртувала

нас ідеями незалежності,

бо рівність і волю ми

віками викохували.


Вміємо зло прощати

і милостивими є завжди,

як і любов вміємо леліяти,

то так і зерна доброти сіяти.


Ось такий ми народ

і саме якостями цими

йде за нами світ,

бо не зло, чи війна,

а саме спокій і мир

є умовами життя.


СУЧІ ДІТИ

(відповідь а.ф. і с.я.)

З перших днів війни

Президент України

шукати почав шляхи

для припинення її.


То що це ви, собаки,

безрідні сучії сини, не знаючи життю ціни,

хочете ось так погавкати.


Щоб люди від війни вмирали

день при дні і місяці

від окупантів клятих

серед руїн від бомб і снарядів.


То хто ви такі,

щоб закликати до війни

і не слухати Душі-серця,

не слухати і Президента.


Як можна жити в одній хаті,

коли діти, заблукавші і лихі, є підбурювачами війни,

прислужуючи сатані за копійки.


Не будуть іудеї світом керувати, бо людська спільнота на Землі

іще має енергії духовні великі

і сповна здатна себе захистити.


ІДОЛ

Ідол – ідеологія, як суть

в собі дол (низ) несуть,

як те нижче за культуру життя, за поведінку людини на Землі; як низьке, низменне в собі,

бо відсутні якості у діях,

нема світлого чуття на верху, як зову, як устремління

і не кличе кожного до пошуків

на будь якому етапі життя,

то тому є відчуття страху, застороги

і не тягнеться Душа до них, як до істини.

Тому ідоли, ідеології завжди

були вужчими за всеціле життя, а ними прикривали керівники

свої бажання і злодіяння

з клятвами-обіцянками

в релігійних і партійних клубах.

Це є «нормальним» у їх життях, та болісно іншим у їх помилках

за ту зупинку довіри у вірі

до любові, до доброти і істини.


ЧИ ХОРОШІ, ЧИ ПЛОХІ

Чи хороші українці ДУХОМ?

А наші керівники йдуть за ним, єднаючи зусилля всі

для захисту рідної землі,

проявляючи гуманність

і при цьому гідність.


Та є й вагання в нас,

що керівництво є незріле

і лиш під енергією мас

обумовлює усе і так назріле.


Гнила, гнила спільнота майже вся

і лиш та маса чесних і правдивих

тримає її хребет-кістяк,

хоч і не постійно, то через раз.


Найбільшою хворобою заражені ми, то це корупція тотальна всюди

з самої голови і до мізинця на нозі…, а тим, що на нозі - тиснем руки, чесно дивимося у вічі,

та лиш діла їх

свідчать проти істини.


Вони ж сусіди, часто й друзі –

були, чи є, а то й колеги у напрузі, коли до дверей у дитячий садок

ми влаштовуємося у рядок,

щоб злодія-корупціонера пропустити, бо «вони» чадо привели,

а нам до них по «справку» йти...


Оце підлабузництво і страх,

як і бажання бачити у діях всіх

свій зиск, вигоду і користь

і є тими енергіями гнилими,

які не дадуть народу зрости, не дадуть очистити джерела родові, не дадуть побачити путі істинні.


Зневірені і збайдужилі люди

і лишень при ділі є оті,

які бігають, як щури

виїдаючи зі спільної комори

залишки реманенту і їди.


Війна іде, а вони і далі крадуть, чи й відкрито є розбійниками уночі, а вдень у масці на посту

вимальовують маску собі святу.


Лицемірами ми є великими

без початку і кінця, та ще й усюди

у сім’ї, на кухні і серед друзів, чи в будь якій держструктурі.


Трошки підупали й Духом ми,

та ще здатні лікувати уми свої, бо іншої стезі у нас нема,

коли собі бажаємо добра.


Уже писав і скажу іще в соте, що допоки не змінимося ми всі, то ніхто нам не допоможе зі сторони.

Має через нас і в нас пройти усе зле

розумінням і усвідомленням того, що зло, гнів, ненависть є путь в нікуди

і лиш милість, правда любов і доброта

відкриють нам ворота до кращого життя.


Це дві умови кожному із нас

і лиш ті, хто їх пройде,

той сам себе знайде

і життя його до блага приведе.


Чи хороші, чи погані ми,

то визначати вже усім вам,

бо в зараженому суспільстві

нема правдивих експертів.


КРОКИ

Бажаймо всім щастя, любові, миру, то цим і діями такими спасемо Україну, бо ці якості духовні допоможуть нам

і захисникам наснагою і довірою

піднятися душею і умом над злом, та з радістю цієї весни

засіяти зернами доброти

всі поля-ниви по всій Україні, то так і в агресора зброя затремтить

від наших святих посилів

і від дій у бою сміливих

він у цю мить хай спом’яне

оченята чисті діточок своїх, спом’яне і заплакану жону,

чи згорьоване серце матері

за його доленьку страшну,

коли ішов вбивати чужих діток, жінок, та й ще топче ірод проклятий

чужі землі, вбиває, руйнує, калічить, або попід тином навкарячки

лізе в хату за українським салом.


ІСТИНА

А істина досить проста,

бо вбивати і життя забирати

нема підстав і права ні у кого.

«ЦЕ наша земля» - кричали одні, а інші теж кричали через колючі дроти:

«Це наша земля споконвік…»

і тільки земля сказала тихо:

«Ви всі є діточки мої».

Дякую автору цієї мудрості!


МОЛИТВИ ПІД ЧАС ВІЙНИ

ВБЕРЕЖЕМО КИЇВ,

ТО ЗБЕРЕЖЕМО УКРАЇНУ,

ЗБЕРЕЖЕМО Й СВІЙ

БЛАГОДАТНИЙ КРАЙ!


О, Всевишній, людство вразуми

всіх до МОЛИТВИ і ДОБРОТИ

з любов’ю і благоговінням

у неспокої цім, у цій війні!


Творімо милість, доброту

і стримуймо себе від зла, гніву…

Запрошую усіх

творити доброту і радість,

то мир, спокій і дитячий сміх

буде чути у кожній хаті!


У всі віки молитвами,

добрими ділами

зло і війни зупиняли.

Тому не тільки зброя

і не надія на себе,

а й молитва до святого Духа

нас усіх спасе.


ДЕРЖИ СЛОВО

Хто зрадив слово,

то зрадить і ділами,

то цим випав за коло,

хоча і житиме за плотами.


Так з сусідами не живуть,

коли на нас із війною йдуть, втративши здоровий глузд,

самі попадуть у такий же хомут.


Бо не з хлібом, сіллю прийшов, а вбивати, руйнувати, гвалтувати

в сусіда хату ти зайшов,

то чом на три букви й не послати.


ДОЗВОЛЬ СВЯТИЙ ДУХ

ТВОРИТИ МОЛИТВУ УСІМ.

ЯКЩО НЕ МОЖЕ УМ,

ТО БЕРІМОСЯ ЗА ДІЛО ТВОРЧЕ.

І ЦЯ ЕНЕРГІЯ ВІДБУДОВЧА

ЗРОБИТЬ З НАМИ ЧУДЕСА,

А МИ ПОВІРИМО НЕБЕСАМ

І ТОМУ СОНЦЮ, І БОГАМ,

БО ЛИШ ДОВІРА ЗАВЖДИ

ДАВАЛА ЛЮБОВІ В НАС ЗРОСТИ.

ТОЙ ХТО ЛЮБИТЬ,

ТО ВІН ЖИТТЯ БЕРЕЖЕ

СВОЄ І ЧУЖЕ

І НА ДОБРО ІНШИХ НЕ ЗАЗІХНЕ.


ПОСИЛ

Для кожного захисника

рідної сім’ї, землі, Батьківщини

нами послана любов і доброта, які є той щит і умовний меч, який для них щодоби у війні

здолати зло, ненависть допоміг

і самим прийти до рідної хати, до родини, тата, мами,

до милої жони і маленької дитини

цілим, живим і сміливим

на радість нам і їм.


Бо наша паніка, страх і зло

енергетично летять до них

у їх життя, у дії і в уми їх, то тепер знаймо й ми усі,

що такі посили є для смерті, а в діях для жорстокості помічні, бо так станемо ми

не воїнами і не захисниками, а будемо подібні на окупантів злих.


Не втрачаймо якості життя ми

через дурість власть імущих

і будьмо гідними і вільними орлами

пращурів наших вірнії сини.

Правда перемагає завжди

і їй допомагають всі якості святі.


А ми дома творімо тут і повсякчас

ці чисті і святі молитви для всіх, бо вони є охоронцями життів, охоронцями щастя сімей,

щастя Родів і українського народу, який проживає споконвіків

в центрі райського простору.


Посилаймо всі: і дорослі, і малі

цю любов у словах і добродіяннях

в стані гідності і благодаті, бо ними наші воїни-захисники

зуміють честь і волю захистити

від негативу здурівшого

старого і нового світу.


А ми такими молитвами

очікуємо їх появи

дома біля тата й мами,

біля синочка, чи доньки,

бо для цього ви, усі захисники, маєте живими до нас прийти.


Творімо милість, милосердя

у всіх взаєминах поміж нами, то цим укріпимо назавжди

свої статки і їх тили.


Напруга війни спала

і радістю надія возсіяла,

а ми творімо й далі доброту, то заживемо, як в раю.


Хай доля множить радість

і сміх дитячий задзвенить,

бо окупанта проженемо,

а ми ще краще заживемо!


Набігли думки, відчуття,

бо відкрилися душі ворота

для спілкування з Вами, друзі, бо ми в одному життєвому крузі!


ЗНАЙМО

Знаймо люди, знаймо всі,

що БОГ нами ходить по Землі.

БОГ тобою ходить по Землі,

то благодаруємо за це Його ми.

Він радість, щастя засіває

і ними благодаттю простори наповняє, бо так уже на райській планеті ведеться, що людина за людину береться, одне одного хорошому вчить

і сама у щасті хоче жить,

а в життях радістю і добротою

розстаємося з лихом і бідою, коли свідомо гординю, гнів, злобу

не впускаємо в себе і до дому.


Знаймо люди, знаймо всі,

що ми Душами своїми

зі святим Духом зв’язані.

Знаймо люди, знаймо й те,

що нас кожного Всевишній береже.

Про всіх дбає наш Творець

і знає потреби наших сердець.

Він навчає кожного із нас

любити і життям творити,

навчає щирої правди і доброти, а ми благодаруємо Йому,

як гідні батька сини.


ВІЙНА

Чого Путіну було

нападати на Україну війною?

явно в чорта цього

щось не те із головою…


Страх, зло, паніка

поганий помічник

для спокою і миру

у собі і на Землі.


Війна – не мед і не смак води, тому не недооцінюймо людської глупоти

і сатанинської участі у ній її, бо не вони творці життя і щастя на Землі.


Не плодімо гнів, ненависть, зло,

бо це для війни є паливо, бо так ці енергії негативні

ширяться в Космос, по Землі, то хто нам допоможе вийти

з цього горя і біди?


Творімо любов, доброту,

то такими ділами ми

нейтралізуємо енергію злу

і запанує благодать в Україні.


Ми всі з подяками щирими

і благодаріннями милими

несемо позитив своїм захисникам, та і самі розуміємо їх дію

на кожного із нас і в просторах, бо ці дві дії є основа сили

нашого миролюбного народу

у протистоянні злу й агресору.


Творімо допомогу нашим воїнам

своєю підтримкою, добротою до рідних, та і любов’ю до правди і життя

на теренах цих, бо на них тримається Земля!


Хороші слова і діла із ними, повсюди шлемо й скрізь,

то не загниє народу корінь,

бо потрібно завжди дбати про них, про наповнення і чистоту чим скоріш.


Відновимо Дух Родів,

то відновиться спільнота,

як народ, нація, держава,

то зникне з обиходу

зло, судження, брехня

і омиється кожен і Україна вся.

Іншого путі нема...

Життя – є святість наша,

то і бережімо з усіх сил її, бо воно є сенс і смисл.


МОЖЛИВІСТЬ ЖИТИ

Робімо все з можливого люди, щоби бути живим і можливість була жити.

Любов з благодарінням,

здоров’я і розуміння

посилаємо всі, і дорослі, і малі, захисникам рідної землі

задля миру у їх місії!


Вітаймо всі піднесеність народу

і відчуття єднання нації в цілому.


Прошу Вас, люди,

у дні війни

не обманюймо інших,

не сварімося на кухні…, бо діями такими

допомагаємо агресору ми.


Блага всім у світі,

хто творить молитви

за народ український,

хто матеріально поміч шле,

бо наш народ так її жде.


Захисникам Батьківщини

завдячуймо за їх вмілі дії,

а ми добротою бережімо

спільно життя, народ і Україну, посилаючи любов і довіру!!!


ДЯКА

Тільки добрі і люблячі люди

вишуковують такі слова,

що гріють Душі і тіла.

Їм неспоста

відкрилися ці Знання,

бо не просто нести

їх межи люди.

Та, мабуть, Всевишній знав,

кому і що посилав...

Благодарую Тобі за цей тягар...


Добру справу робимо,

творців слова єднаючи,

бо вони гідно несуть

у життя той зміст і суть,

яким люди наповнюють

свій життєвий світ.


Чудові вірші про життя

для миру і для буття

своєю мудрістю поет

ділиться з усіма.

ДЯКУЄМО!!!


Хай ця теплота вірша

наповнює джерела

життя усім і вся,

бо з них виростає доброта.


А таки й майстерність з роками, проявилася думкою і римами,

хоча фізичних сил нема,

щоб збільшувати надбання...


Таку ношу не просту

довіряє Всевишній не кожному.

Тому й бережімо люди таких,

хто сіє поміж нами ці якості святі.


РОЗУМІННЯ

Весна іде і радість собою несе.

Радіє сонце, ліс, трави, …все, а ми із ними,

теж живемо у надії.


Скоро скінчиться війна,

бо це засвідчує і Душа,

та і прикмети давні є,

які засвідчують про це.


Почали родитися дівчата,

а це прикмета від Життя,

щоби було кому родити

і рід український множити.


Було хлопчиків більше завжди

до війни, до часів важких,

щоби було кому землю, рід

боронити від ворогів.


Тому на радості цій

не послабляймося усі,

бо мир потрібен так усім,

щоб вийти із депресій.


Щоби наші добрії діла

навели порядок у родах,

бо і весняний перший грім

на голий ліс загомонів.


Старі спостереження і тут

говорять про той голод:

чи то духовний в нас,

чи як відгук від природи.


Голод страшніший за війну

для усіх живих істот і Душі, але люди гуртуються в ньому

і славословіння шлють Творцю.


Тому просимо і далі

наповнювати життя свої

щирими і добрими ділами

і частіше говорити із богами.


Бо ось так ведеться у Всесвіті, що людина пізнається у біді, то так і Всевишній посилає сюди

так потрібне розуміння всім

милості, правди, волі,

радості, доброти і любові.


Тому у всі віки люди

ці якості життя шанували

і плодили менше гніву

як і іншого негативу.


Хай при цих словах

появляється устремління в нас

до творіння доброти

повсякчас і повсюди.


ВОЗРАДІЙ

Возрадіймо люди всі,

народ України возрадій,

хай радіє нація вся,

бо вже є серед нас месія.


Месія, який несе Дух святий

во благо людям і Землі,

та ми все ж маємо допомогти

Йому воїнством ангельським зрости.


Воїнством тим у діях наших,

яке ми щодня маємо усі

діями позитиву їх годувати

з доброти, любові, милості.


Саме їх кількість-якість визначає

на цьому зломі в умах і діях людських

ту тривалість на тисячоліття

земної благодаті для всіх.


Я знаю, я відчуваю цей хід,

що людство якостями цими

остаточно хребет зламає

жорстокості, гніву, злу.


Ось так всі енергії людства, які були проявлені злом,

постануть у діях позитивом

і вкінець цивілізація ця

спізнає істину Творця.


Тому й вас усіх прошу:

не стишуймо добродіяльності порив, бо теперішня весна

визначає людству майбуття.


Возрадіймо у любові люди

за розуміння цієї звістки,

що цей месія вже

ходить поміж нас і нами.


Тому так діймо й далі,

щоб поведінка наша така

з довіри Всевишньому йшла

і Дух благодаті возродився,

набираючи серед нас свою міць.


Возрадіймо, люди, всі!

Возродімо дії якісні,

то зникне диявол-злодій,

а ми заживемо в радості.


СУТЬ

Отець-Творець-святий Дух

енергіями своїми присутній скрізь.

Ми є Його творіння,

ми є Його співтворці

цього життя і життя у нас.


ЖИТТЯ, то і є те божество

з яким ми поєднані воєдино.

БОГ є ми і все живе

і Він у нас і нами є.


Батько нам кожному дає

уроки досвіду і знань своїх, а творимо з любов’ю ми

коли покликання зрозуміли –

для кого й чого сюди прийшли.


Творець з можливостей своїх

створив Всесвіт і планету цю, а також все живе і неживе,

яке поєднано в природній ланцюг

кругообігу енергій різноманітних.


Бо саме їх наявність і розмаїття

проявлене і не проявлене для нас, мало свої божества Духів,

духів добрих і плохих,

та все ж з нашого порівняння.


Саме поєднання енергій різних, ми і бачимо наяву,

та маємо намагання все таки

пізнавати і приймати світлих.


Ось так грає уява наша.

Але ж і ми є сукупність

енергій світлих і плохих,

ми є носіями і проявами їх.


Тому ми є названими Творця дітьми, як свідомі співтворці,

то і здатність маємо самі

наповнювати життя свої

хорошими енергіями, чи поганими.


У житті як не крути,

та у всьому вибір за нами.

Творити маємо самі,

самі і наповнювати все у дні

з усвідомлення місії своєї

на цю мить, роки.


Щоб жити в радості,

бо саме цей орієнтир

дано першолюдям і нам,

щоб ми розширювалися

і енергії позитивні у Всесвіт несли.


ПОРА

Прийшла, прийшла і нам пора

очищувати себе, родину, рід, бо того й страждає людський нарід, що так розпустно поводимо себе

у взаєминах зі всім живим,

хоча кожен має можливість вже

з цієї миті доброту і милість творити

і в радості жити і любити.


Хай Всесвіт, Сонце і Земля

кожного із нас врозумля,

щоб увесь люд взявся за труд –

себе змінювати на краще,

бо буде всім нам тут капут,

тому не опускаймо голови і рук.

Повертаймося додому, зазираймо у себе...


Коли починаєш жити для себе

і робити те, що подобається, то все інше в світі підтягується, щоб прийняти тебе.

Все дуже просто у житті:

якщо душа і розум домовляються, решта влаштовується саме,

бо ми знаходимо відповіді

на всі запитання свої.


ВІЙНА

Мабуть не один дорослий

в ході військових дій

подумав про єднання

для захисту себе-Вітчизни

і про свої потреби-пріоритети, пом’якшуючи взаємини до гуманних.


Війна, то завжди біда,

яка себе так і проявля,

як жертва для Диявола

умами, ділами і тілами.


Бо мир, спокій, благодать

несуть собою у світ лишень

любов, щастя і доброту

з благодаріннями Всевишньому.


Війна – горить дім,

в якому я живу,

тому молитви і доброту

не зупинятиму…


Так, війна проливає кров,

забираючи життя, лишаючи калік

від людських умів і рук,

та творіння молитов

з любов’ю і благоговінням

творить чудо доброти

і приносить кінець війни.


БАБЦЯ

Так, наша бабця говорили,

що лісів і полів краєвиди

людей очищуватися вчили,

вчили по новому бачити

і відчути те місце, край

де ногами ти ступав ...


Бо і відчуття є такі,

що все змінилося навкруги,

та і я змінився поведінкою,

бо, ніби то, відчув Творця зов, щоб споминали люди знов

про доброту і дружбу,

про красоту і любов,

творячи духовні богатства,

бо для цього ми прийшли сюди, щоб Душами до подоби БОГа дорости.


Так, це знання і талант,

тому БОГ таких надихає

на нові порухи доброти

і цим нас Духом піднімає

до істинної святості і чистоти.


Саме такими тримається ЖИТТЯ, саме такі і є його еліта,

бо то місія у них така,

щоб бути зразком у всьому

нашого приземленого буття.


ПОЕТИ

І хто, як не поети,

найліпше мають знати

про заповідь: «Не заздри, а люби

і славу Всевишньому вознеси».


Ось чому поети і духівники,

як святі і філософи від БОГа, а не від ідеологів і науки

є найближче по Духу до Творця, бо вони з тієї висоти

засівають Духовні якості

в середовище людства.


Чи так багато дії наші

дають людям тепла і доброти, чи їх вони відчувають

і чи добрішими від цього бувають.


Та кожен судить і бачить,

чи сприймає світ

зі свого стану від суспільства, чи то з досвіду, чи знань

у рості, розвитку свого єства.


Нам від цього нікуди,

бо і все людство з нами,

як і ми ідемо до того путі,

чи вже на ньому в сприйнятті –

і хтось спереду трошки,

а хтось крокує поряд,

чи хтось далеко позаді.


Та ми усі у собі подібні

в устремлінні до доброти,

до кращих умов у житті,

щоб жити в радості і при здоров'ї.


Саме час нам, піїтам,

як свідомим людям,

нести слово правди в люди,

бо саме вона дає відчути

ту впевненість на роки.


Не кожному Творець дає

вірне слово істини.

Тому поет носієм її і є,

як місії, як хреста,

якого лишень він

здатен донести.


Почесна місія така

відповідальним людям дана.

Бо саме вони словами так

є чистими і світлими в думках і ділах, бо здатні з духовної висоти

при крилах в одухотворенні своїм

благодаттю засівати людські уми.


Тому я інколи дорікаю поетам, які мають талант від Творця, але не літають серед людей

і не вчать істин життя,

а лиш техніку шліфують в римі, щоб сподобатися на звичайному милі, на тих восхваленнях суспільних проявів, які не несуть в життя позитивів.


Я думаю, що про інтим

слід писати у свій записник, чи то в життєпис не для публіки, бо втратимо цей талан в роду, тому писати слід слова

в темі визначеного тексту

наповнюючи по їх суті й змісту, щоби то був орієнтир.


Щоб люди нам довіряли

і чуття у собі шліфували, бо той, хто чує тіло й Душу, той говорити з БОГом вміє.


ЗАСІВ ДОБРОТИ

Ось так співрозмовники

народили думки отакі,

які вистелилися на папір

і побіжать межи людьми.


Готуймося усі ми

до засіву весною ярини,

бо і вона милує Душі

через очі, вуха наші,

ловлячи аромати через ніс,

щоб кожен Духом підріс.


Всім доброї і легкої ходи

при засівах доброти!!!

Хай воістину ці слова

степляють людські серця!!!


Ось так, ніби просто,

ми такими словами

і наповнюємо відчуттями

позитивом свої джерела родові, щоб і далі наші роди росли,

цвіли і плодоносили.


Хай доброта і любов

єднає роди й народ!

А за приєднання до гурту сівачів

посилаю благодаріння всім!!!


ХТОСЬ ВОДИТЬ

Отаке воно життя:

коротке, а чи довге –

щось навчаємося ми,

і хтось водить нас по землі....


Доброта собою завжди

відкриває ворота для Душі,

а тоді вона й веде на ті стежки, по яких ходять щасливі і закохані.


Де любов ходить,

там мир і спокій.

Коли серце в радості стукає, то тоді ніхто зозулі не слухає.


То так і відчуття ці

дають спокій в дні,

коли мирне небо угорі,

коли дружба між людьми.


Мудрі істину знають

і саме так у ній живуть,

бо на таких Земля стоїть

і благодаттю усіх поїть.


Зернятка щастя цієї пори

теж сіються людям до Душі,

то навчаймося і ми

вирощувати цю якість у собі.


Дякую за те що читаєте,

дякую за приєднання до гурту тих, хто життям посилає позитив

і сам якості життя плекає.


Люблю гуляти в передранні,

щоб у цій дрімотній тиші

голос Всевишнього почути

і в день з надією вступити.


Отакий цей Хтось,

що не знає відпочинку-втоми

і дбає за кожного із нас,

виводячи на доброти простори.


ДОБРОТА МІЖ НАМИ

Туман у садках

і паморозь на траві.

Усе так жде весни,

як люди закінчення війни.


Під дерево весною чуть добрива

з надуманої користі хазяїна, то і енергії радості у світ злетіли, бо доля дерева змінилася

і воно яблуками вкрилося...


То очищаймо Душу від мулу,

щоб нас Душа по Землі водила

і ми спільно радість творили; щоб сім’ї щасливими були.


Людина опинилася таки

при великій кількості життів

в ході еволюції на вершині Природи

і має здатність у життях своїх

розвиватися і зростати умом

до самоусвідомленості в діях.


Присутність якісних енергій тому

і дає можливість енергій згустку

від звичайної пісчини

доростати до форм людини.


Тому якість у життях

і дає позитивний результат.

Хай щастя і доброта

котиться до кожного двора!


Тримаймося цієї стезі, бо ці слова-сліди

залишаться в родовому джерелі

тою добротою назавжди!


Нас не вчили і ми,

знаючи, не вчимо,

чи і вчимо,

та не приймає ніхто.


То як нам знати

про можливості свої

творити добро і любов,

щоб у світі цілім

жилося хороше усім.


Хороші слова

про якість нашого життя,

можливо, не всі сприймуть,

але чимало і приймуть,

бо десь глибоко в Душі

їх ждуть усі й завжди.


Ось так щастя і доброта

приходить часто у наші життя, а ми не бачимо їх зблизька,

не бачимо їх і здаля.


Бо ми бачимо у них проблеми, бо вони ж не виводять із дилеми

і нам легше красти і вбивати, чим самим себе міняти.


Так, ми уже великі мастаки

в наплодженні злодіянь і всілякої брехні, а от нове, хоч і позитивне

все ж напружує наш лінивий ум

у міркуваннях і пошуках задум.


Не підуть проблеми до тієї пори, допоки нами керуватимуть уми, а не серце, чи Душа,

яка сьогодні так стражда.


То знаймо люди, знаймо всі,

що кожна наша добра дія

за собою інші якості веде

і наше життя у них

розвивається і росте.


ЗМЕНШЕННЯ

Напруга війни спала

і радістю нація возсіяла.

То творімо й далі молитви і доброту

і всі разом заживемо у раю.


З довіри почалось єднання,

зі слів молитов почались добродіяння, а це засвідчує на увесь світ, що доброта і любов у нас не перевелись.


Благодарую Вам, люди,

за активне поширення цього прохання –

молитися словами і ділами!!!

Радість зростає результатами.


Життя дає устремління в майбуття, воно творить руками чудеса,

воно свідчить дитячим сміхом про себе, а війна, то сльози, біда, горе всім, бо смерть заглядає у кожен дім.


Тому творімо і далі такі молитви, то Всевишній убереже нас від війни

за нашу любов щиру до життя, за бажання волі й гідності,

за творіння доброти.


МОЛІМОСЯ ВСІ –

і дорослі і малі.

Миру й щастя по всій Землі

і з цього маймо радість!

Хочуть люди КРАСИ І ДОБРОТИ.

Це добре. Творімо її!

З любов'ю Сергій.


РОЗУМУ НЕМА

Чорна земля під вояками,

та з часом заросте бурянами, хоча осквернили її

наші вбивці-вороги

енергіями злими.


А після орача земля

виграє орнаментом ріллі,

ніби рушниками,

посівної чекаючи.


Буде вруно на цій землі,

буде нива золота,

а люди у радості своїй

наповнятимуть закрома.


Яка ж мудрість вікова

в орача, сівача і женця –

про хліб і до хліба дбати

і цим життєву енергію додавати.


Та біда у тому,

що наші уми

давно займають суєтою,

а не якостями позитивними

уже п’ять тисяч літ.


Брехня, гординя, зло

корінням в людські уми вросло.

Ось чому вся минувшина

у війнах між людьми.

А кричать, що грамоту пізнали, та разуму, на жаль, не надбали...


Плаче небо і земля,

плачуть люди у війні,

бо гинуть мудрі орачі

людського роду продовжувачі.


МУДРІСТЬ

Так наша Душа з відома Творця

передає ці Знання для нашого ума, а він уже спостерігачем, оцінювачем є, як осередком у прийнятті рішення.


Досвід у житті приводить до мудрості.

При наявності її у нас,

ця Душа понесе у світи

усвідомлену мудрість цю

у всі життя наступні.


Ось так часто і говорять,

що дурний дурним і помре,

а мудрий мудрість людям понесе

і з любов’ю люди загомонять.


Такі Знання живими були і є, якщо ми бажаємо знову й знову

почитати таку книгу,

з якої читач мудрість черпає.


Знаходяться люди-читачі,

яким просте слово буде до Душі

і виявиться кращим ключем

для відкриття життєвих дверей.


Нам всім у цім суєтливім світі, хто слово істини несе людям, слід бути перед лицем Творця, чи думками біля Нього,

бо слово до сповіді веде

і мудрий діяти почне... –

побільше б сьогодні таких

у спільноту людську.


Хай множаться слова хороші

межи людьми, травами

з повітрям і дощем

під цим прекрасним сонцем

у цих днях-роках,

якими ми живем!


Добрий до доброго

відгукнеться завжди,

добрий і злому

постарається допомогти...

Навчаймося мудрості усі!


РОКИ

Роки, наче журавлі –

то літо, то зима,

а у них усі шістдесят два.

І так закінчиться життя.


Були у ньому дії наші

у помилках і надбаннях,

та не так уже й значимі

при споминанні у роках.


А от які чудові й досі

прекрасні відчуття ті,

що щось діяв і творив

і так цю працю і життя любив.


От вони у нас і збереглись,

а речі по днях розійшлись,

як ті хвилі на воді,

та пам'ять зберегла ці міражі.


Хтось бачив і бачить ці

й тепер надбання наші,

як пам'ять, як сліди,

які лишали ми при житті.


ЧИ ЗДАТЕН

Поставив палку я

в океані край берега

з поміткою рівня вод

всесвітніх в нім

і почав воду носити

відрами двома

із нашого колодязя.


Думав наповню за тиждень, два.

Носив її днями я,

та не піднімалася вода

в океані світовім,

і, втомившись в праці,

сів на березі пісчанім,

згадавши про роки,

коли писав я книжки

в мріях і надіях своїх,

що наповню уми людські

зернами любові і доброти.


Носив воду, як дурний,

писав книжки у радості своїй, та не пішли вони з кімнати

на прохання читачів,

бо і ці знання у книгах

зібрані для всього людства

і пішли, як вода моя

не сколихнувши ума,

а лиш Душа ридала,

допомоги від Бога чекала,

та Він усе мовчав

і туги мені додавав.


Для чого я чекаю відгуків,

бігаючи по сторінках,

коли експертом є Творець

і Він знає істинну ціну,

тому з потреби й посіє сам

поміж люди це слівце,

чи взагалі читача не позве.


То чи здатен я

наповнити океан з відра,

то чи зможу людям я

донести істину вірша?


СТЕЗЯ

Стезя нелегка у мене…

Для чого я писав,

чого ж я людей навчав?

Такий собі дурачок,

а мудрим себе вважав.


От уже й вкінець дозрів

на письменницькій стезі

від тих розчарувань гірких,

що люди не хочуть чути слів, та ще й вникати в їх суть і зміст.


Вони сьогодні прагматичні,

що при розмові враз втаємничено

переходять на свої теми,

або на відсторонені загальні, про які не треба міркувати,

та ще й в розмові істину шукати.


Життя перестало бути БОГом

і більше на покарання схоже

в тих моментах виживання,

болей, бід, негараздів своїх, та й таких сірих суспільних.


Нема радості життя,

нема устремлінь у майбуття

і я не святий – проникся ними, тому й бачиться такою голою

своя письменницька стезя.


Допомоги від держав нема,

а бізнес туди лиш гроші кида, де є очікувана користь, вигода, а свої закінчилися давно.


От і проявився криз…

Душа болить іще,

а ум давно відріксь,

хоча в цю мить

в спомини заліз.


Були в житті дні й роки,

коли рікою текли думки,

ледь встигав на папір внести, бо ніби мудрістю і досвідом

своїм наповнені були.


А я в цьому стані піднесення літав, плани, перспективи будував,

бо завзяття було через край

на ці думки і на інші задумки.


Думав і радів… я весь ожив,

що хоч при закінченні життя

мав вільний час і думок рій, якими під небесами літав,

та все на рай земний

свої надії покладав,

що довіру до людей мав,

що спільно на краще світ

ми змінимо все таки.


Так, мріями хотілося,

щоб всі люди на планеті

пізнали мудрість і життя красоти.

Я цим жив і жити так хотілося.


Моє его тішили слова читачів: про оригінальність і глибину думок, про особливий погляд на життя

і про місце-роль людини в нім…


А це ж була можливість

зацікавити людей до змін,

змін життєстверджувальних

у безначальності й кінця

і вічності самого ЖИТТЯ.


Сьогодні крила опалені

І огарки почорніли.

Темнота в Душі

і на БОГа сердитий.


Стезі не видно позаді

і однодумці розбрелися.

Напевно така ж ситуація і в них, нещасних божих горемик.


Так, я вдячний Творцю.

Я вдячний і Життю

за ці сім літ,

бо все моє життя по суті

помістилося у них.


Та спізнав і гіркоту.

Мабуть, не вперше на Землі,

та зупинивсь тепер уже

з подивом на цю марноту.


Гірко усвідомлювати це,

бо думав, що за свічею Душі

і за рядками істинних слів

хтось піде іще…


Та тьма суцільна у собі

і у взаєминах з людьми,

а сонце світить, гріє і вітає, чи то віддаль міражем грає,

бо травиця і дерева теж у журі

і, мабуть, одинокі ось такі.


Вони є частиною таки

нашого короткого життя…

Та то лиш момент був із думки, а в реальності й вони є лиш речі

для нас, для інших учасників буття.


То і ми ж речами є такими

у цих потоках енергій світових: позитивних, чи негативних,

бо в підсумку для себе

скажу, що то все одне –

був ти тут живим, чи то тліном; був добрим, а чи злим,

то тут різниці і нема

при спогляданні у глибини.


Прийшов у світ голяка,

то і піду з порожняка…


Кому дякувати за життя,

а кому взагалі потрібна вона, як і всі дні, роки і дії, речі в них, бо що вони нам принесли –

радість, усвідомлення?

То було ж неправда і давно

і не зі мною, більше всього.


Порожньо на умі і в душі.

На тіло не хочеться дивитись, а всі чогось незадоволені і злі –

не дають спокійно вмерти.


Мабуть і їм БОГ не дав вдосталь, то вони іще цю мить спокою крадуть.

Мабуть, істина є теж примарна, як і все в житті відносне.


Так, в щасті смисл життя,

та чи спізнав його я, коли такі ось думки

уже десь при дні обсіли.


Я спокою, гармонії шукав,

а інші так за це сердиті,

просто так на голому місці

і ідуть вбивати собі подібних, як би подуріти без причини.


Коли я і всі в житті

життя в інших забирали:

різали, топтали, вбивали

і з цього задоволення мали.


То що ми носимо в собі –

божественне начало,

чи вбивцю-палача?

Де межа між ними?

Чи ми те і інше – сірі?


Топтали траву, різали дерева, палили сміття для чистоти,

розширюючи для космосу діру…

а кругом же всі живі були

і мали інстинкт, щоб жити.


Ми істота – людина розумна?

Ні, ми були і є бандити-дикуни.

То про яку рівність говорити, коли бажаєш жука вбити,

бо на дорозі жваво так біжить…

То чого й людини ось так не вбити, коли мішає мету завершити?


То для чого це життя?

Кому воно потрібне?

Тільки не нам – однозначно.

Любиш, не любиш… Привіт Сезам!


Яка ж суть і сенс життя?

Цього не знаю теж і я.

Проклинав би когось, себе,

та не змінимо ми світ оцим,

коли мільярди життів на Землі

і у Всесвіті великім

такі нитки без кінця

з таких думок-енергій тчуть.


Суєта суєт, та й годі…

Бери піджак і в дорогу…

Ні у кого життя я не просив.

Не знаю хто його і забирає,

бо ніхто і знати не бажає.


Бо я ніхто і звати мене ніяк, бо я лиш тінь невидимого буття,

як і наявність тіні – є питання.

То лиш мить, яка може зникнути

у ту ж мить, а може і її не було?


А може ми речі, предмети,

ми ситуації, випадковості,

ми гармонію тримаємо,

ми свідомість маємо,

тому і шанси у нас є.

щоб зберігати паритет,

і світ, і Всесвіт великий,

бо він без нас, як і ми

без нього нікуди.


Без його енергій, розуму,

без його механізмів стримування, без його енергій добрих-злих

ми б давно уже згоріли

в ідіотизмі своїм.


То була стезя, чи ми шукаємо її?

Чи ми творимо її в думках?

А де ж думки, хто бачив їх?

Вітер нас теж не помічає,

як і дощ нас не оминає,

та й сонце не бачить нас,

як і ми його за горизонтом…


Хто ти людино і де твоя стезя?

Що ти хорошого зробила?

Бо за триста літ не згадають, не побачать надмогильного горбка, не залишиться і піску від життєвого гнізда.

Букву бачу на екрані, а свого носа ні.

По дорозі йду, а для космосу стою…


Хто ми є і чи є ми взагалі?

Пусті кукли, чи кукловоди.

Була стезя – не було її?

Марнота життя, та й годі.


У ЧОМУ РІЧ?

Ми так у час війни

говорити багато стали

про милість і богів,

про доброту і любов,

та до дій не приходимо…


То у чому річ тоді,

чого безвідповідальні такі, що так брехню цим плодимо?

Бо совісті в собі не знаходимо…


У ЦІ ДНІ ВІЙНИ

У ці дні війни

негарно писати й вірші

словами гіркої правди

і морем сліз…

мабуть, кожен з нас

несе цей життя хрест

сам у собі

на цій стезі.

Мабуть, саме так

ми спізнаємо той факт:

чого ми опинилися у війні

отак просто, без причин?


НИТКА АРІАДНИ

Душа нас водить у житті

саме так і туди,

куди нам і як іти

визначивши наші дії і думки, щоб ми усі змогли

побачити і відчути

присутність БОГа

всецілого у собі.


Щоб можливість мали,

хоч би раз, а то й частіше

бачити у собі і навкруги

те чисте й світле

духовне і божественне,

до якого умами ми

так легковірно устремлени.


А це та ниточка Аріадни,

якою ми життями із землі

йдемо всілякими лабіринтами

до висот духовних у собі.


То тримаймося ми її…

і цим наповнимо завжди

свої джерела родові

тим позитивом на віки.


Будуть роди Духом міцні,

тоді нам і біди не страшні, бо енергіями родовими

ми формуємо народи свої.


Недарма говорять мудрі,

що сильні Духом є народи

і вони сильні і непереможні, бо хліб насущний в них

готують правдою, добротою

з гідністю, радістю і любов’ю.


ПОКАЙМОСЯ

Небо сумує з нами

Всевишній плаче дощами,

а ми до доброти ні руш

з тим холодом із Душ,

що, навіть, дерево не випуска

свого життєстверджуючого листка.


А ми, люди, йдемо і далі

від чистоти і святості своєї.

Не йдемо, а біжимо стежками

і не допомагаємо в біді цій

їй добрими і творчими ділами.


Де милість наша і любов,

бо зло й жорстокість знов

засвідчує війною й злом

кожною дією і днем,

вбиваючи БОГа у собі

і у всьому навкруги.


Ми Тілом з Природою єдині

і є той механізм діючий єдиний, що енергіям одними заявляючи

про свій статус і природи стан, з яким ми маємо порівнювати

свої думки, слова і дії всі.


Так, Душа тримає зв'язок зі Всевишнім, а між Душею і Тілом Ум є зв'язковим.

Коли ми бачимо Природу страждаючу, коли ми відчуваємо болі у собі, то слід задуматися нам завжди, що ми всі дії свої

направляємо не туди,

куди Душа нас має вести.


Покаймося умом і ділами,

тобто, будьмо чисті душами й тілами, як новонароджене дитя,

яке прислав Творець сюда

для продовження життя.


Горе і біда велика йде

в цій суєті-ділах таких,

як і цій війні в умах і наяву.

То скільки ж можна кликати?


Хай би у ці дні весни

і ми Всесвіту допомогли

у протистоянні Сатані,

вирощуючи якості духовні у собі.


То і буйством життя природа

відгукнулася би до людства

омитим сонцем золотим

і тим дощем і вітром чистим, будучи для нас БОГа знаками

цими енергіями світлими і чистими, які ми теж маємо нести

від весни до весни,

бо від цього залежить доля,

доля наша і нащадків наших

для народів, націй і держав.


Не чекаймо ні на кого,

бо в ситуації цій

ми є Творця діти

і ми маємо це зрозуміти,

що від наших позитивних дій

залежить життя і спокій в нім.


Якщо ми так не будемо діяти гуртом, то і кара прийде теж тотально злом

і знищить нас, майже, всіх моментально…

Ось чому ми діємо так! В голову прийшло.

І в цьому весь секрет і правда наша, бо жити не бажаємо давно

і цю думку нашу буде зреалізовано.


Ось так плюнули БОГу у лице ми, за обмани, за тяжкість у житті …, та ми ж самі їх і приймали

заради вигод і грошви…


Які ж ми підлі юди

і вже не чоловіки,

бо їх ідеологію прийняли,

а їх за неї п’ять тисяч літ тому

вигнали на планету цю.


Ось така ціна наших дій…

Життя не вартує ніц,

бо і до добродіянь нам лінь…

Дармоїдами виявилися ми

на Землі і у Всесвіті.

Брали все усе в природи,

та ще й нищили, як іроди.

Де ж ділася доброта Родів?...

Та в них Диявол вже возсів…


Куди отарою ідете

і за собою все нищите?

Де назбирали стільки зла у себе, що сліпії від злоби глухих ведете?


Не дарма і назву нам змінили, бо для любові ми сюди прибули, та «бов» змінили на на «ди»

і стали ми люди дураки.


Нема дурнішої істоти

серед земної природи,

коли до самознищення йде

і діточок своїх за собою веде.


БЛАГОДАРІННЯ

А ми ж усі по чуть-чуть,

починаючи зі сну і кухні

до гніву, ненависті і зла

творимо доброту і щастя,

не задумуючись над тим, кому ми скеровуємо їх.


Та наш БОГ Всевишній

посилає їх туди, де їх ждуть, чи туди, де є потреба в них

для підтримки, чи допомоги,

або во благо окрилить.


Ось так нашим розумінням

і нашими спільними ділами

Він велику має міць і можливості, щоб повсюди і в потрібну мить

своїм творінням допомогти.


Так, Він знає і посилає без прохань, аби ми були душами відкриті, бо на такі посили всім

БОГ очікує благодарінь.


Радість на лиці і в Душі,

як і Благодаріння наші,

то є культура людства,

бо дія, чи слова подяки нами

і є тими сонцем небесами,

які Він милосердно накриває

все нашими ж руками,

настановляючи інших до життя, оберігаючи від непотрібних турбот

енергіями благодатними тим сонцем, чаруючою глибиною небес,

розквітчуючи чудову землю

свіжістю вітру і потоками води.


Тому творімо люди всі –

і дорослі, і малі

по одинці і гуртом

добрі справи з любов’ю,

з радістю за всіх і від усіх

за вечір мирний, тихий,

за кожну мить життя,

яка у радості пройшла

і за ту мить, що є,

і за ту мить, що впереді іде!


ПРОДОВЖУЄТЬСЯ

Так суголосно в Душі і в умі...

Мабуть, ми тому і є живі

і в місії цій відкриваються нам світи

людей і всього навколо...


Ще холодні ночі і дерева не активні, але життя заявляє про себе –

почало цвісти усе:

трави, кущі і дерева,

а тут, як тут бджола.


Продовжується життя

у ці часи не прості.

А негативні енергії людства

і для бджіл важкі.


Тривогу б’ють бджолярі

про зменшення тих,

хто так активно

формує врожаї


ДЕНЬ ПАСТУХА

З днем Пастуха дорогі!

І ми віншуємо таких,

бо і самі є пастухи у суті

у бдінні за себе і близьких.


Ось так починали прадіди

пізнавати культуру жити,

розширюючи знайомства

з іншими людьми у пошуках трави.


Так, це день, коли роди

починали формувати череди,

а перед цим обрізали худобі

задовгу шерсть на хвості.


Бо мали досвід у житті,

коли часто весняний біс

худобу в гущавину ніс,

щоб очистилася від зими.


Очистилася від зимових бліх, щоб почесати могла шию, боки, та саме там оці хвости

запліталися у вітки лози.


Худоба не могла зупинити

у розпалі свій танець весни, та біс і далі у ній грав

і вона вирватися хотіла з усіх сил.


Та часто так було,

що біс теж в азарт упав

і хвоста того тримав,

а корова у потузі

його лишала у страху

зі шкірою і раною в крові.


То біль велика, то стрес,

корова зменшувала надої,

а через місяць без хвоста

вона відігнатися не могла

від комарів і кусючих мух.

Корова інвалід.


Тому пастуху віддавали шану, бо саме йому в цей день доручали

люди годувальниць своїх, а в обідню пору збиралися усі, щоб пастух розповів, як керівник, про дисципліну-поведінку

кожній господині про її панянку.


Несли пастуху празничний обід, несли слова подяки за те,

що згуртував, змирив

тихих і норовливих всіх.


Тому пастух у шані є,

бо громада йому доручає

на цілий день скотину,

а він дбає, випасає, напуває

і Богу благодаріння шле,

що зберегти зумів

від халепи, біди, вовків.


А матінка природа і собі

приготувала скотині

буйної паші-трави

у всій смакоті і красі,

роздаючи дарунки отакі

зі щедрості і любові

цю радість божим дітям.


ГОВОРЯТЬ ЛЮДИ

Говорять люди в місті і селі, що Росія є тюрма народів,

що Америка є жандармом світу, а іудаїзм у кожній людині вже проріс.


Перерозподіл світу йде,

а люд від цього страждає

і ось так Україна і народ її

опинилися в лабетах їх.


А як же діяти Україні

при цій кризі світовій,

коли людство Духом занепало

і себе диявольським діям віддало.


То так є зі страху у нас таких

який у зневіру і байдужість зліг, а нам би родинами єднатися

до третього, чи сьомого коліна.


Бо сильний Духом у величі своїй

завжди мудрий, добрий є.

А проситься умовисновок такий, що саме так в природі є.


Возроджуймо в собі усі

добродіяння, милість і любов, то відродиться Україна знов

у небувалій добротності і красі.


Дужий там народ від Творця,

який творить якості життя,

бо саме на них тримається буття

і вони основа людського майбуття.


Та коли ума нема і дурний,

то у таких нема і святих,

нема шани до життя

і завжди норовлять такі

лізти до чужої країни-хати.


Та ще й нажитися у них,

крадучи все – від сала до панчіх…

І брали все, що хотіли,

коли хазяїна варвари убили.


Хоча і є інші спостерігачі,

які моменту вичікували,

щоб цей благодатний край

і цей народ норовливий знищити.


Тут від них і зброя під кредит, тут і для неї випробування-іспит, а потім економічна кабала,

як відновлювальна допомога.


Ось такі війни в сильних,

щоб побитися в країнах слабких, коли їм у допомогу без мила лізуть

«наші» юди - розкрадачі вошиві.


То мабуть правду говорять люди, що вони є таки ненаситні.

Та ще хочуть і Китай заманити, щоб і його чужою кров’ю улещити.


Бо хто знає у світі,

до він «перейде у друзі» -

до багатої й дурної,

чи до далекої і лихої.


Убивають нас і ми вбиваємо їх, а справжні хазяї-князі війни

далеко закрилися грішми,

та вся правда у тому,

що від БОГа не сховатися нікому.


Великі зміни грядуть у світі

і зникне юдейське око повсюди, а любов і правда межи люди

принесе радість і гідність.


ТРИ – ВОГА

Тривожно у світі всім,

та в Україні найбільше всього, бо саме тут вибивають носіїв

нащадків Істини світу цього.


Тут вижила цивілізація ця

із правди і любові - і жила

дві з половиною тисяч літ

у мирі, спокої з природою,

а це строки чималі,

допоки з космосу до нас

не викинули іуд десант.


Почалися у світі війни,

появилася брехня, злоба…

і от прийшов вирішальний час, щоб знищити в корені усіх,

хто живе і творить словом

як і в ділах якості позитивні, бо вони є основа для життя,

так і енергіями для творців

джерел Родів і цього Всесвіту.


На сьогодні Земля у Всесвіті є

та енергетична бомба зла,

та поки що без запальника,

тому ці письмена і слова для всіх, як шанс до дій і змін,

щоб добротою і любов’ю

нейтралізувати зло,

яке в умах наших проросло.


Так, нас силою, хитрістю усіх

втягнули в християнство це,

в мусульманство, як ідеологію

пришельців-вигнанців

з космосу п’ять тисяч літ тому, які спідтишка знищують

енергії милості, доброти, любові

і навіть якості життя оці

використовують у своїх ЗМІ,

щоб ось так ввести – і ввели

більшу частину людства планети

до зневіри і байдужості.


Нам би вчитися творити їх,

єднатися міцніше родами,

відмовитися від християнства такого

і від зваб до тільця золотого.

Наша міць у гідності,

правді і гуманності,

а хліб, вода на Землі,

то є скарби головні.


А зваби, речі, одяг, як і ті

на кладовищах повішальні хрести, чи біля в’їздів до наших сіл і міст, як і ті натільні розп’яття людини, яка від Всевишнього прийшла

в середовище сатани

і в тридцять три життя віддала…

Та чомусь не тривожить думка ця

все людство і кожного жильця.


Нас привчили із дрібниць

плодити змагальництво, осуд, гнів, жадобу, злість

і у взаєминах втратити стид, чим забруднили себе і простори, а новонароджені діти наші

вже з мальства дихають цим,

формуючи юдейську поведінку.


То як очистити простори,

як очистити себе і Рід?

Бо без цих дій визначальних

задушать юди на Землі усіх.

Та щоб вийти в майбуття живими, то нам зрозуміти слід усім,

що тільки усвідомлення небезпеки

і зміна своєї поведінки скрізь

створить саме ті умови,

щоб цим крихтам людства зберегтись.


ЗАПАЛИ ВОГОНЬ

Запалити вогонь життя

у іншому серці із любові,

зможеш лишень тоді,

коли в твоєму він палає …


Це вже і є путь у рай,

бо поет отримав талант,

щоб навчати людей

і цим Творець йому

пропуск туди дав.


Так думка й руки поета

сіють життєві зерна

від краю до краю

для нового врожаю.


Тому Творець їм доручає

таку важливу справу,

щоб взяти участь в зажинках

на честь свою і славу.


По різному є,

бо крила у поета,

то є його слова,

а прижиттєві крила,

то є друга його половина,

дітки, друзі і його творчії діла, якими він здатен злітати

Духом аж під небеса.


КОВЧЕГ ЖИТТЯ

Так, ковчег життя

у Всесвіт попливе без нас, бо і там ми такі не потрібні

енергій споживачі пасивні.


Тому так гірко знати

при можливостях наявних,

забираючи у байдужості

життя енергії останні

і не даючи уже й дітям шанс

бути творцями прекрасного життя

на планеті цій всезагального буття.


Ми по своєму стану у житті

опускаємося в культурі поведінки

все нижче й нижче через усі віки

у безвідповідальному накопиченні гріхів, показуючи відреченістю своїх дій

зле нутро своє звірине.


Ми паразити, монстри на Землі

зневірою і жорстокістю до ближніх, підрубуючи гілляку на дереві життя, на якій сидимо над прірвою небуття.


НЕ ЧУЮ

Сам чутливість у собі маю,

то і інших до цього закликаю.

А щоб цю здатність мати,

то слід кожному у собі

дій хороших збільшувати.


Та перед цим кожному слід

покаятися за помилки свої,

самому прощення попросити

і за все простити вся і всіх.


Коли нема спокою у житті,

то ми не шукаємо спокою-захистку

у святого Духа в молитвах,

а в тютюні, алкоголі, наркотиках.


А Душа неспокоєм таким

кличе до розмови з Сущим,

щоб за основу радість життя ми

у свою поведінку-дії прийняли.


НЕМА ТЕПЛОТИ БЕЗ ДОБРОТИ

О, Всевишній, каюся я,

кається сім’я, рідня уся

за скоєні обмани, гнів, злість

між нами, сусідами, колегами, бо без каяття і прощення ми

лиш для нової злоби пригодились.


О, Всевишній, кожного вразуми

до творення молитви, доброти

з любов’ю і благоговінням

у прощеннях і каятті, бо тільки в цьому спасіння.


Ми мали шанс до цієї весни,

та зневіра і байдужість до святого Духа

нас до щасливого життя охолодила, бо ми грошей хотіли

і нікого уже не любили;

ми надіялися на господ і богів, а самі все ж не змінювались

і цим наповнювали енергіями війну, продовжили жорстокість і злобу, посилаючи дітей, чоловіків на смерть, а Душа іще закрита золотим тільцем.


Дух святий не обманути,

не допоможуть гроші і посади, бо ось так продовживши війну

ми вийшли на поріг голоду,

голоду фізичного і в Душі.

Каймося люди, землю гризімо, та якості життя відновімо,

бо без них життя не буде.


Холодні ми і злі –

про це свідчать нам дні.

Нема теплоти без доброти,

нема щастя без любові.

Ось до чого дожились

своєю безалаберністю.


Нема щастя без любові,

то нема шансів на життя

без прощення щирого

і каяття всецілого.


ПЛАЧ

Плаче небо, плачуть і боги

за наші слова і дії лихі.

А я про це усім кажу,

бо планета і Всесвіт наш

у собі і між собою є єдині,

ми сильно взаємозалежні

у цім життєздатнім організмі.


Вирубали ліси, знищили поля.

Надра пусті, недостача прісної води.

Кисневе голодування

і всепланетне похолодання…


Як нам людям пояснити іще

про нагромадження непотрібне

тих манікюрів, машин,

тих прикрас і тканин.


Нам би жити із можливостей

для забезпечення потреб,

тоді б ми по іншому молилися

і про наступний день не журилися.


ЗНАВЦІ

Знаймо люди, знаймо всі,

що ми самі і є творці

наших проблем і негараздів у житті, як і тих хвороб, страждань, біди.


Знаймо люди, знаймо всі,

що саме ми і є творці

любові, доброти і радості

на всій планеті і у Всесвіті.


Якщо ж ми уже такі знавці,

то чого до цього часу у війні, чого розуму нема у нас із вами, бо в ідіотів його не бува ніколи.


Трава, дерево і всілякий звір

несуть місію свою без змін,

а також дбають про вид і рід свій, дбаючи і не забуваючи віками

про місію свою коловрата –

залишати собою їжу-плід

тим, хто пішов життями вперід

знаючи про сестру і брата,

яка людиною зоветься.


Ось такі ми лихі знавці,

що часто нищимо їх без потреб, бо в ідіотизмі своїм

вбиваємо і тих близьких,

які так до нас подібні.


ДОБРОТА І ЗЛО

Ці два прояви в людині

живуть одвічно і є нині,

а є й ті, які посередині

і проявляються поперемінно.


Енергії зла небезпечні тим,

що вони собою збирають негатив

і б’ють без пощади саме тих, хто будь коли плодив їх.


Б’ють, і саме у моменти ті,

які так не до часу, чи пори, ніби то й зібралися усі,

щоб нещасних добити.


Воно збирається потрошки

й тихо десь в умі сидить,

щоб чимдуж дошкулить

таким людям злим.


Доброта ж мироточить завжди

скрізь і повсякчас до тих, хто Душею є відкритим,

бо такі вміють її ростити.


Тому й малість її у житті

творить втіху, щастя завжди, а чуючі спішать дякувати

і розносять ці енергії доброти.


Вона й поспішає часто до тих, хто щирим і правдивим є,

наповнюючи благодаттю їх

і любові й щастя їм додає.


МОЛИТВА ПРИ ЗОРІ

У цю ранкову пору при зорі

виходжу з хати на поріг

для щоденної молитви

Всевишнього славословити.


Благодарую Всевишній Тебе

у всьому життям проявленому

нині, прісно і навіки,

що дозволяєш Тебе зріти

у всій ранковій красі.


Здрастуй сонце ясне,

здрастуйте небо і земля,

здрастуйте повітря і вода,

хай буде кругом життя

і в ньому буду живим і я.


Ось такий батьківський поріг, на який ступало багато ніг,

а я на ньому сидіти міг

і міркувати про своє життя і світ, а тепер Боже славословити Тебе зміг.


Бажаю щастя і любові всім,

бажаю спокою і гармонії у собі, то так і у взаєминах з людьми, доброти і достатків у цьому дні.


БЛАГОДАТЬ

Здатність чути аромат,

чи то в їжі, воді смак,

радість від улюбленої праці мати, то це і є вміння благодать приймати.


Саме здатність ця

додає радості буття,

визрівають відчуття

життєвого щастя.


Де хороші взаємини між людьми, де своєчасно падають дощі,

де чудові виростають врожаї,

то там і проживають люди святі.


Коди біля хати під вікном

буяє клумба ароматом ніжним, коли липа, акація, жасмін

ароматом оповили дім,

то так Творець засвідчує цим, що Він посилає Благодать людям в нім.


Тому там, де з любов’ю люди

докладають ум і руки

у життєвих просторах своїх,

то там менше зла, зрад і війн.


То знаймо люди, знаймо всі –

де є поміж нас люди такі,

де ми бачимо красу у проявленні, де благоухає аромат,

то там присутність святого Духа є

і у нас любов свята зріє,

коли ми здатні їх приймати

і здатні їх усім дарувати.


Навчаймося Благодать приймати, навчаймося цю радість-благо давати, бо пізнавати через благо починаємо ми

Знання Всесвіту і БОГів розмови-настанови.


Ость така роль богів

на планеті і Всесвіті усім.

Ось така місія людей,

як родини однієї в них.


Благодать відкриває Душі наші

для творення якостей хороших

і люди одвік єднаються на них, як істинні Творця діти.


РАЙ

Слово рай від назви сонця – РА, як істинного з небес божества, яке реально в діях несло

людям ті зерна Благодаті,

безкорисно у тому світлі і теплоті, щоб їх усьому живому дарувати

і саме за цю дію, як ідеал взяло

і прийняло його за істину в житті.


А рай, як ідеал, називали і далі звуть

за ті, нібито, звичайні умови життя, де світлі і чисті взаємини

поміж його учасниками всіма

із усвідомлення потреб,

та можливостей тіла і ума

і за це назвали їх: боги,

бо духи ці енергії несли.


Бо лиш боги здатні жити так, а люди смертні прийняли за ідеал.

Так було у цивілізаціях усіх, тому і ця, яка, ніби то, відома нам

на протязі семи з половиною тисяч літ

шукала і шукає знову й знов

тих ідеальних райських умов.


Тому ці якості життя завжди

в умах людських жили,

та і спроби практичні були,

щоб воістину життя було,

як в ідеалі бачилося воно.

Ці устрої по різному називали, та в методах і способах своїх бажали

забезпечити суть і зміст, як в ідеалі

а ми як співтворці Всесвіту усього, хай і технічні, хай і не такі швидкі, але це би єднало все живе на Землі

на тому праві давності – ЖИТИ, жити і життю радіти.


Такі основи закладені були

нашими первісними людьми

і такі ідеї, ідеології є живі, до яких всі люди устремлені, бо пропонували нам вони усі

жити рівноправно і в мирі,

як одна родина на Землі,

жити спільно і без свари.


Вони були і ми свідомі всі,

що у кругообігу енергій світових

є життя у Всесвіті нам подібних, що є організатори-творці світові, та і ми теж є співтворці

усіх енергій життєвих –

нам відомих і поки невідомих

подеколи проявлених, чи втаємничених

при множинності паралельностей таких, які поки що є закритими,

бо не здатні пояснити просвітлення свої, бо не здатні й ми

контролювати енергії злі.

Без довіри і взаємин теплих, взаємин справедливих, світлих

нам в нову епоху щастя і доброти

нікому не вдасться увійти.

Тому ми маємо кожен шанс,

щоб себе змінити

і на цих якостях святих

в нову цивілізацію увійти.


Та ми сьогодні безпорадні,

неначе діти малі,

а то ми є ураган війни,

та все ж їх суть пізнати,

а потім помилок не повторяти

все ж не здатні ми,

бо і пояснити просту річ не можемо, коли спізнавати життя глибини в спокої, як стану, як умови не спроможні; бо заклопотані часто-густо пустим

у цій повсякденній суєті;

бо ми вже є брилами каміння у собі

і є нездатними БОГа енергіями живити.


То поміркуймо самі на самоті: чи ми, кожен, здатний є

про любов подбати у собі,

чи кожен з нас придатний

гнів і зло контролювати.


Немає істинних Знань у нас,

як усе це застосувати у житті своїм, та й невідомі нам ті методи і способи, як зважено ладнати взаємини всі

поміж людьми і з усім живим, бо ми по суті лиш придатні

відтворювачами бути, копіраторами

і неймовірними споживачами у всім

і саме в цьому нам его шепче

про унікальність людських створінь, та ми це й сприймаємо однобоко

не як істинно творці і знавці, а зі статусів суспільних –

тих началь-ників, королів, царів, жадаючи свої порядки встановляти.


Спокій дає завжди

можливість спостерігати,

дає шанс міркувати,

щоб рух енергій зупинити

і свою паралель спізнати,

як єства і у собі божества,

та прийняти рай сповна.

Бо людина у цім світі не сама

і мала би про це знати,

щоб з таких от знань

їх усіх так шанувати,

як звикла себе позиціонувати.


Та як би ми не обумовлювали богів: Вишна, Ягве, Бог, Будда, Іісус, то це лиш лицемірством є,

бо Знань істини нема,

та пізнавати суть життя

вмінь і бажань нема.


А ум, наше его не падає у грязь

і придумує лозунги з істини, та змінюватися не бажаємо ніц, а вожді, керівники, попи

дають надії в слові, лозунгах

без пояснень і розумінь, що то новий путь для всіх

і ми готові творити благо скрізь

назвавши цей механізм:

демократія, ліберальний капіталізм, рабство, чи царизм,

соціальний гуманізм, чи комунізм, та політичні керівники завжди

давали щирі обіцянки,

що жити будемо в раю.


Тому зміни матеріальні наяву

зваблювали уми людські

і це входило в поведінку,

у новий стиль взаємин,

які ніби хмари в небі

закривали сонця промені,

нівелюючи ідеї раю-комунізму.


Ось так насправді підло й хитро

президенти і вожді партійно-релігійні

водили й водять по сей день вони

цей люд по райській землі,

бо ми воістину дурні і сліпі, бо вірили, і діяли в надії ми, що дійсно в рай приведуть ці путі, та реальність не змінювалася в суті, бо життя і далі було виживанням лиш

в тяжкостях і стражданнях,

в безпросвітній суєті і змаганнях.


Кожна цивілізація завжди

закінчувалася у розквіті

наук і інформацій різних

і розвиток їх суспільств

завершував соціальний комунізм.

З його залишків ідейних

починали зростати на Землі

РОДи і взаємини прості

на якостях ідей райських.


Тому ці ідеї гуманні і прості

додавали впевненості і радості

для творіння любові і доброти

і їх підтримували майже всі, бо вони ці мрії і надії несли

у світле й гідне майбуття,

яке відоме крупицями з минувшини.


Був батько-старійшина, вождь; був феодал – усім господь,

для всіх, хто подобу людську мав

і про всіх в окрузі дбав

на тих тадиціях архараїчних

і цю основу-надбудову для народів, націй і держав в ідеях зберіг, та поділився світ у віросповіданнях,

поділився між Родами, націями, за кольором шкіри, то так і богами.


Множинність керівництва уже всіма, як сонм богів бачилася.

З’явилися релігії різні,

а потім змінили їх партократи, чи різних мастей депутати.

Люди навчилися слова писати, та про джерела енергій забувати.


Демократія віджила, націоналізм зміцнів, та все ж на ідеях соціальних …

і люди знову прийняли,

як соціальні прагнення свої, з’єднавши з лібералами демократії

і назвали цей устрій соціальний, як примару раю-комунізму,

який усе таки був живий

у людській місії одвічній.


Більша частина людства

публічно прийняла

у свою культуру життя

ці гроші і вседозволеність дій, які затуманили уми людські,

закривши доступ до Душі –

і от ми знову у лайні.


А ми все ганимо устрої попередні, хоча насправді знову й знов самі

наступаємо на ті ж граблі,

зализуючи рани.

Люди одні і ті,

та і взаємовідносини старі,

частково збережені від звірів, та і війни не навчають нас ніколи, як нам жити по правді

з доброти і в стані волі.


Та ця програма світоустрою цього

є діючою тисячоліттями мільярди літ, а наш духовний центр є біочіп, який забезпечує толерантність всім.

Однак періодично людська спільнота

хотіла бути у світоустрої, як головна, тому у ній і зріли думки ідей, щоб був у нас один правитель, чи правителі

для управління спільнотами всіма

гуманно, справедливо, мудро.


Ось чому в ідеях часто звучить, що на небі один бог сидить,

то так має бути і на Землі, щоб люди всі

воістину в раю зажили.

Та все ж звірине нутро

в людській голові ще не віджило

і страх посіяний досить вміло, бо історія береже для таких

той міф про Олімп

і тих богів злих,

людей земних караючих.


Ось тому повсякчас в періоди різні

до керівництва властолюбці лізли, оправдовуючи дії свої,

що так вчиняють і боги,

і от ніби то благословили їх, щоб вас дурних тримати в узді.


Бо це давало багато вигод-користі

для купки однодумців і себе особисто.

Вони і організовували спілки різні –

чи то ліги, партії, ордени…, та суть незмінна лишалася у них.


Так проекти, спроби і реалії одні, які приховано у собі несли

у брехні, нерівності, злі

і тому першооснови загублені, чи гинули на корні,

або панували тисячоліттями,

руйнуючи постулати життєві

в тих надіях, в тих ідеях,

що в раю-комунізмі нам не жити

родиною однією по совісті і свари.


Та все ж цивілізація ця

у залишках своїх

прийме у взаємини свої

рай, чи комунізм.

Від назви суть не зміниться, не зміниться і зміст.


Тому слово рай, як символ світла і тепла, тому комунізм, як символ спільного життя, де всі живуть із потреб щоденних, та й праця творча є з можливостей

з милосердям до немічних старих, де дбають і шанують їх,

допоки серце і Душа здатними є

благодаріння і подяки у світи нести, а в житті творити

джерела любові і доброти,

та і прояви негативні

навчитися сприймати,

як підказки, як уроки

щось у житті своїм міняти,

щоб помилок лихих не повторяти.


Пролетіла куля, просвистів меч, то була лиш мить

і, можливо, смерть,

а в неозорих просторах

полів, лісів, океанів, рік

вирує благодать життя

і між усіма у шані доброта,

тому те зло, обмани, війни,

які несуть в життя нахальну смерть

так активно відторгується людством

в епогеї назрілім.


Тому знаймо люди, знаймо всі, що гнів, заздрість, гординя, жадібність, осуд, брехня

і є те відоме усім зло,

яке збирається енергіями

і є тим грязним джерелом війн, то уникаймо свідомо їх

і не плодімо повсякденно,

то пошириться на планеті любов і мир.


Воля, справедливість, одна родина

і взаємини комунальні спільні

є прояв творчої людини

в самореалізації БОГів

з Верховним, обраним одним

і легітимними представниками

РОДів, наРОДів по всій Землі, щоб кожен кожного шанував

і гідно за дії кожен відповідав.


Хочемо ми цього сьогодні всі, чи це лиш ідеї наші зрілі,

та поміркованість гуманна,

чи то ліберальний гуманізм,

чи то божественний Рай,

чи суспільний комунізм,

то усвідомити всім уже пора, що вони у назвах різних

несуть одну суть і зміст,

де доброта і любов між усіма

забезпечуватимуть радість життя.


Де взаємовиручка і допомога є, то там сім’я, рід міцніший криці, бо там усі за одного і один за всіх

перед собою й світом є в отвіті.

Серед таких доброта і любов

не є порожніми у словах,

бо у них дія чиста і свята,

які відроджують суспільства

і Рай в реальності зацвіте

а ви, читачі, спом’янете це слівце.


А це послання сестрам і братам, які живуть тут, на Землі і в Космосі

для того і написані,

щоб ви їх несли у серці і умі, поки життя теплиться

з благоговіння і розуміння, що ми є одна сім’я-родина.


ДРУГ

Поява друга у житті,

то є промисел Душі,

бо саме енергіями їх

і зводить докупи таких.


Це, як друге єство моє,

з яким спорідненість така

допомагає кожному у житті

творити позитивні якості.


Друзі – це такі, які завжди

на перший зов одного з них

біжать у всьому допомогти –

у добрих справах, чи лихих.


А коли разом друга два,

то це вже благодать,

бо це є істинна рідня,

якої силою не розірвать.


Добре, якщо друга два,

бо це так Дух святий звів

щоб довірою якості життя плекати

і щоб цю довіру-доброту іншим роздавати.

Якщо ж ні одного, то біда,

бо бідноту в життя пустив.


Щасливий той, хто два друга має, то це велика рідня є від БОГа, бо це як та щаслива сім’я родова, де діти, тато, мама, друзі – то одне.


Добре коли є один друг

і нам би вчитися його шукати, бо він приходить на все життя

і йдемо ми з ним у щасті-радості, в труднощах і при біді.


Це найперше є дружина,

бо саме ці звуки у потоках,

як основа руху енергій слів

і закладена суттєва частина, чи корінь споріднений –

друг, дружина, дружба, як одне, а якщо і два друга у житті є, то це дарунок від Творця,

щоб в житті легше було

нести хреста життєвого.


Хоча сім’я більш приземлене

до потреб і можливостей,

а дружба підносить Духом так, що хочеться у ній все життя літать.


Тому то на життєвій дорозі

при друзів таких допомозі

можна гори перевертати

і в цьому щасті хочеться літати.


Бо ці взаємини чисті і святі.

Вони міцніші за сімейні, чи інтимні, бо любов’ю сильно наповнені вони, тому втрата друга, то нема більшої біди.


Це щаслива та людина,

якій на все життя

БОГ друга організував

і цим про Дух наРОДу подбав.


НА ЛАВІ

Сиджу я на лаві,

та й думку гадаю,

чого ж я друга такого,

як Нестор не маю.


Він зустріч запропонував,

а я і не зметикував,

що заслужений поет, співак,

популярний в Україні і за межами

мої вірші, думки у словах

допоможе поширити на теренах

нашої стражденної землі,

щоб ми єдналися усі у борні

для відсічі клятому агресору.


Це Дух святий його послав,

щоб він про істину заспівав, запрошуючи єднатися усім

на якостях життя святих;

щоб ми доброту творили

і життя у радості любили;

щоб ліси й річки відновили

і ниви зерном заколосили;

щоб діточок собі родили

і щоб Україну боронили.


ЗЕМЛЯ НЕ НАША

І земля уже не наша,

і хлібороби влізли у війну,

не відаючи чию –

хто її кукловоди,

а кого пострілом ложать, як колоду.


Чогось немає відчуття

про закінчення цієї кризи людства.

Чи то Духом підупали ми,

чи то онлайном доступ до знань згубили –

все і всі щось плетуть язиками

про щось і когось, не відаючи істини, ідучи із закритими очами

до тієї відомої прірви, про яку пророки для нас лишили.


Вже років тридцять п’ять

планета у лайні підряд,

а люди зневірені і байдужі

до газет, грипу, війни, життя.


Тому й не беруться люди

змінюватися в собі,

щоб саме якості життя

із зерен істини зацвіли.


Не можна насильно,

але й орієнтирів не несуть

президенти, політики, шамани, бо не модно, чи не стильно,

та і кожен з них

за посаду тремтить.


Тому повсякчас і всюди

підлість, обмани, зради.

Патриції мовчать,

а націоналісти звуть.


Душі енергетично горять,

бо сліпі, незрячі їх несуть

на плаху зла і війни,

втративши совість, благодать

і на догоду сатані,

готові Україну продать.


Страх великий бути вбитим

за інтереси чужі, гнилі вбиває.

Та страх загинути у борні,

захищаючи себе і своє

долає страх і смерть, як таку.


Пізнавший істину втрачає страх

і діє гідно й справедливо,

живучи із можливостей і потреб, сміливо дивлячись вперед.


Допоки не викоренимо із життя

ці зваби і роль золотого тільця, як і всі прояви негативу в діях, та свідомо творитимемо любов, то тільки цим ми будемо здатні

так і теж людей підлих і продажних

із Землі нашої прогнати

у тих енергіях гнилих і злих.


Україна має шанси всі

вийти міцною Духом із війни, а для цього слід відійти назавжди, від юдейської політики,

відмовившись від корупції і зла,

то тоді вона і заживе, як народ того хоче.


ПОМИЛКИ

Всевишній не брав наших помилок

і не стане нас захищати,

бо ми Його ум, ноги й руки

і саме ними про себе, рід маємо дбати, а Душа є ЙОГО подарунком, як зразок –

як нам жити і любити, та труднощі долати.


Він навчає жити без них,

посилаючи уроки і підказки,

та чогось ми прийняли

у життя свої дії негідні.


Цього навчаємо і дітей своїх, щоб, нібито, легше було їм,

то цим у купі і передали

у життя їх ці тягарі,

а вони так предків прийняли

і ще більше плодять зла у своїй злобі....


У любові, честі, шані

ми маємо шанси чималі

виправляти помилки свої,

то так і помилки родові.


РАДІСТЬ

Від Всесвіту людям послання, як подарунки планеті…,

тому благодаріння і подяки

Всевишньому собою є подібні.


Ми посилаємо те, що в нас є –

милосердя, доброту, кохання, а Всевишній до часу й те,

у чому потреба виникає.


Тому будьмо в бдінні ми,

щоби не проґавити

від Всевишнього послання і дари, а в цей стан ми можемо увійти –

очистивши душу, ум і тіло

від докорів сумління і намірів лихих

і взяти за правило просте:

радість творити щоденно,

то тоді ні один дар нас не омине.


Ось так родяться у такому стані

подяки і ці благі даріння –

ми дякуємо БОГу, всім і вся, дякуємо Сущому за життя,

бо жити повсякчас у радості, то є велике Благо від Творця.


Бо лиш Радість свідчить всім,

що ми БОГа любим і пишаємося ним, а Він нас, таких, щодня

піднімає духом в небеса.


ДАВАТИ

Умиротворення Душі

і усвідомлений спокій в умі

дають тілу відчувати Благодать, тоді бажання визріває в нас

всім і вся щось комусь та дать.


Так, саме дать, бо це місія є така

усього живого на Землі.

То якщо є кому нам давати,

то є і ті у кругообігу енергій, які вміють дари приймати.


Тільки поміркуймо мить

і Душа це підтвердить,

бо в природі так ведеться,

що одне за іншого турбується.


Ми беремо енергії життя усі

в повітрі, сонці і тому всьому, що росте на землі і у воді,

та і ми здатні енергії давати

у тій малості від себе кожному

і цим себе і природу берегти, та Всевишнього прославляти.


Тому навчаймося мудрості цієї всі –

давати для життя і приймати.

Та знаймо люди, знаймо всі,

що цей талант виростає на доброті, а за нею в життя наші

приходять її сестри і брати, несучи радість у всі роки.


МУДРІ ЛЮДИ

Казали мудрі люди,

що коли у житті розгубивсь,

то обличчям до лісу повернись

і він відкриє нам дорогу

у життя і на день при дні

і всі секрети про нього розповість.


Немає нічого неможливого,

коли поряд той, хто в тебе вірить, та перш за все,

сам повір в себе.


Довіра виростає із досвіду свого, чи то зі знань, або з відчуттів.

Та чомусь віримо так ми,

надіваючи маски - лицемірячи, з надуманих вигод і користі.


Та чомусь першу і другу

психічну парадигму

визначити у собі,

або у комусь глибинно,

чи її сталість, як таку,

не вдавалося нікому...


Довіра не папір,

бо вона життя основа

і нею й ми

у ділах є будівники.


Тому папір-цеглину-слово-діло

непридатне в сторону положи

і далі пошуки веди,

залишаючи добротою сліди,

бо за тобою вже інші

до чеснот життя ідуть.


Людина, яка відчуває,

що її довіряють все,

робити більше завжди буде,

ніж від неї життя вимагає…


Всередині кожного із нас

знаходяться можливості такі, Творцем подаровані,

що здатні сходити на Монпарнас.


ВЕСНА

Гармонія Всесвіту і Землі

Любов’ю об’єднує усіх

Волю творити на теренах цих

з розумінням цього Творіння.


Чудово, чудового настрою усім!

То так ми приймаємо весну з небес, а нами і природою у зелені весни

милуються боги ...


Неспокійним творчим людям всім

весна вказує дороги до праці, праці творчої і на майбуття, бо в ній любов і доброта.


ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ

Митець відповідальний завжди

тільки перед Творцем Всевишнім

за ті слова, думки і діяльність, які доручено саме йому

людям донести у результаті.


Якщо це є мета у його житті, то він приречений у нім,

бо багато навчаються римувати, та не несуть у місії своїй

людям святої благодаті.


Якщо це з вигод, користі суспільних, то його відповідальність є пряма

перед суспільством таким

і перед Духом святим.


Таких митців слід остерігатися, бо приймаючи позицію їх,

ми, читачі, свідомо, чи несвідомо

є з ними у команді одній…


ОТЧИЙ ДІМ

Найбільша наша омана в тому, коли ми вважаємо іноді,

що в нас іще багато часу

для пізнання істини в житті.


Так, бо такі є відчуття,

що ми жили пару днів,

а так є і в 20-40, чи 60 років, та ще й мучаємося думками,

що ж ми залишимо дітям після себе, щоб їм легше жилося ніж нам, озираємося навкруги,

не маючи спокою в умі –

а що ж скажуть про мене сусіди, чи знайомі за мою поведінку у дні.


Ми в затрудненні, ми злі

і не знаємо притьмом,

як вийти з блукань таких,

щоб радість пізнавати.


Якщо визріло бажання вже,

то залиш на день усе

і відвідай отчий дім,

бо він потрібен у родині всім.


Там і відповідь знайдеш,

або енергій почерпнеш

для реалізації бажань,

чи розчистиш путь для нових дій.


Розгадку дають і спомини,

бо де би ми у світах не були, то завжди, чи часто ми

повертаємо думки

саме до отчого дому,

бо там оте велике джерело Роду

і наші предки все ж туди

складали і енергії хороші –

ось звідти наснага жити і любити, бо саме так іноді

насичують нас відвідини такі.


ЗМІНИ

Сором люди є за нас,

бо птах не дбає про запас.

Має все від Творця –

хатину, їжу і життя,

а ми прив’язані умом

до грошей, речей.


То чому ми такі

не покладаємося у всьому

на самого себе у житті,

як той небесний птах,

бо потрібне все є у нас?


Речі, гроші забрали енергії життя, а ми ж їх маємо з труда,

та все ж ми у страху за них, що вкрадуть, чи речі зіпсують…


Куди думками ми,

то і енергії життя за ними.

А думки є постійно в нас

не залежно від статків і посад…


Коли ми зрозуміємо усі

цю різницю між птахом і людьми, то лишень тоді почнемо ми

змінюватися у житті самі.


ДУХ

Любов, дружба, доброта,

як страждання й біль

енергетично переходять

з ума і наших тіл,

із джерел Роду в життя,

або навпаки, коли

коли виникають потреби.


У більшості випадків вони ідуть

до новонароджених нащадків,

бо тут є мотивація бути в бдінні

за своєю поведінкою,

тому кожна доросла людина

прикладає максимум зусиль,

щоб діти їх жили краще за них.


А спомини живуть тоді,

коли передаємо при бесідах ми їх

про дії предків при житті

і в цьому великий позитив,

бо міцнішає сімейний Дух.


Хай множаться нами якості життя, бо в них дітей наших щасливе майбуття!

Хай ці слова енергіями благими

ширяться поміж живими!


ПАМ’ЯТЬ

Якщо хорошим був чоловік,

то несімо пам'ять про таких, несімо ці щасливі миті

уже добрими ділами своїми.


Він нас присутністю навчав

істинної доброти і любові,

то маємо знати всі,

що і наша місія така –

плекати їх життями своїми,

як богоугодна сім’я-родина.


Ці енергії будуть зернами в РОДу

і постійно наповнюватимуть простори, несучи по землі Благодать святу

для щастя і любові.


Хай любов і доброта

саме таких шука,

бо вони уже життям зрілі

і ділом вести людей вмілі

до щастя-радості усіх

тим теплом і світлом Душ своїх.


Саме так БОГ, Всевишній

дарує нам дні життя,

а з ним ці святі зерна –

любові, доброти

у взаєминах теплоти.


ОБМАНИ

У житті обмани

є прояви погані,

тому носії такі завжди

ховають їх глибоко у собі.


І часто обман лихий

ховають під словами правди,

та хитрощі ось такі

не здатні суть сховати.


Брехня обману сестрою є

і часто йдуть з неусвідомленості, тому таких носіїв у житті

називають гнилими хитрунами.


Казали бабця наша завжди,

що в спільноті хитруни

не мали щастя між людьми,

бо обмани і брехня виростають на злобі.


Такі людці бувало, що й не раз

мали успішний вигляд серед нас, та бабця наша повторювала щораз, що брехнею світ ти обійдеш,

та дороги додому не знайдеш.


Бо погана слава про брехуна

швидко шириться по світах

і тоді їм уже ніхто не допомога, бо не бажають мати брехуна за друга.


РОДОВЕ ДЖЕРЕЛО

Поспішаймо люди всі і всюди

доброту справедливо творити, бо так пройдуть усі роки у суєті, то подумаймо по словах цих,

як прожили в житті цьому

і які якості духовні ми

збирали, вирощували і берегли

у родовому джерелі своєму.


Родове джерело основа

для поколінь усіх

з тих часів минулих,

як усвідомив себе

чоловіком чоловік.


Частково загубили ми джерела, та й по тепер не знаємо ми,

де, в кому і на теренах яких

знаходяться вони…

Прийшла пора і та потреба

шукати свої родові джерела,

очищувати їх від ідеологій суспільних

і дбати про їх енергетичну чистоту

дорослому і малому в уже відомому РОДу.


НАДІЯ

Думаймо і діймо поки є іще дні, щоб виправити наявні помилки, бо саме так приходить усвідомлення

з відчуттями гідності і вільності у собі, що саме так ми зменшимо зла, а це умова, щоб зростала доброта

і це умова із сказаного для всіх, що наші дії ось такі

закінчать безглузді війни ці.


І надія зацвіте свята,

що відродиться в народу істина, і нею кожен відкриє Душу свою

для правди, доброти і любові

на цих теренах земного раю.


Добре є коли у житті кожен з нас

знаходить те місце і той час, щоб з насолодою творити в днях, добавляючи у світ Благодать.

Так, однозначно це талант

і це потрібно усім знать,

щоб у собі його відкривати

у пошуках і з досвіду свого

цю мудрість вікову приймати.


Така здатність у кожного є, та відчувати природу світу БОГа

не кожному із нас дана,

бо її потрібно розвивати

і лиш прозрівший у відкритті

побачить у ній красу-вроду

і ту мить зігріє любов’ю у собі.


РАЙ

Небо і земля,

а в них ЖИТТЯ,

от і трійця вся

чиста і свята.

Це РАЙ на землі

у місяці липні цім,

то вітаю всіх

і наповнюймо себе

енергіями позитиву,

аж до гри води купальної!


Так є по всій Землі

і ми у цій традиції не одні.

Посилаймо енергії у простори, до світу повертаючи долоні,

то вона ними полетить

і багатьох собою захистить.


Несучи істину в якостях життя, то кожен несе свічу в Душі

і цим освітлює путь тим,

хто йде уже за ним.


Так уже влаштоване життя,

що заблукати у раю,

майже неможливо,

бо не було б воно

вічністю такою.


НАУКА

У кого Душа відкрита

до Отця-Творця-святого Духа, то до неї таке ж тіло-храм

сам БОГ прислав

і такі ж чисті і святі

у неї розмови-молитви.


Коли умом налаштовуємося ми

на позитив з самого рання,

тої ранкової краси і благодаті, то і діла позитивом наливаються, а в кінці дня можна констатувати, що день у нас хорошим вдався.


Чогось у світі так ведеться –

як день перший тижня почнеться, то в такому темпі, позитиві,

весь тиждень любов’ю заплететься.


Тому значимо налашуватися усім

з понеділка на позитив,

на добрії і мудрії діла,

щоб у кожному із них

любов присутньою була.


МУДРЕ

Все мудре і істинне досить просте.

Я це сам спізнав у роках своїх

і трошки уважніше вирощував у собі

одну-однісеньку якість буття, а тепер вона і інші за собою привела.


Ось так навколишня краса,

як всевишнього слова

несуть у світ благодать,

щоб нею серця відкривать.


Так, навчатися ніколи не пізно.

Хоча і вчитися жити всім

щасливо і в радості не так легко, але шанс є завжди при виборі

в наших умах і руках.


Дерзаєм всі у пошуку істини…

ось чому я прошу повсякчас і всюди: навчаймося доброту творити

і вона відкриє нам Душу й Ум

для пізнання істинних знань

з якими жити завжди в радість.


Я від місії вже і відійти не в змозі, бо так за неї відповідальним є, але не буду поки про це,

бо не один я такий у світі.

Чогось думка у мене живе,

що я ще при житті

і сам побачу цей врожай.


Хоча минувшина має багато фактів, що врожаї і не одні збирають люди

тільки після смерті сівача.

Я і цим фактом радий без кінця.


Хай людство духовно зріє,

щоб воно во істину було зерном, яке можна назвати сміливо –

воля, доброта і любов,

які б радістю цвіли

в кожного при житті.


ГІРКА ПРАВДА

Наскільки правда є гірка

і люди злом реагують на неї, бо їх духовна грязнота

не дає відчути чистоту її.


Ось як постали проти правди

з незнання джерел ЖИТТЯ,

тому й поспішають до церкви люди, щоб засвідчити службу сатані.


Та не пізнавші правди БОГа

не ввійдуть у лоно святого Духа, не приймуть радості буття,

бо без правди доброти нема.


Кожен день є щастя в тому,

що живий і творити здатен Рай, хоча би сам у собі,

а потім навички ці

застосуй для інших

і Душа нові путі вкаже...

сайт http://mikolin.com.ua/

e-mail: sergiymikolin@ukr.net сторінка на facebook (Сергій Миколин) сторінка групи «Світ Духовності» на facebook сторінка групи «Філософія життя» на facebook ОГЛАВКИ

ЗВІТ 1

ЧИ ЗДАТЕН 36

ТОЙ СВІТ 2

СТЕЗЯ 37

ВСЕЦІЛА 3

У ЧОМУ РІЧ 41

ЗАМАЛО 4

У ЦІ ДНІ ВІЙНИ 41

НЕ ПРОСТО 4

НИТКА АРІАДНИ 41

ФІЛОСОФІЯ ЖИТТЯ 5

ПОКАЙМОСЯ 42

СОВІСТЬ-СПОВІДЬ 6

БЛАГОДАРІННЯ 44

ПРОСВІТЛЕНІ 7

ПРОДОВЖУЄТЬСЯ 45

ДУХ РОДІВ 7

ДЕНЬ ПАСТУХА 45

ДОПОМОЖІМО 8

ГОВОРЯТЬ ЛЮДИ 47

МИР, ЧИ ВІЙНА 9

ТРИВОГА 48

НАРОД, РОДИ 11

ЗАПАЛИ ВОГОНЬ 50

ЗМІНИ 13

КОВЧЕГ ЖИТТЯ 50

ЯК ВИЙТИ ІЗ ВІЙНИ 14

НЕ ЧУЮ 51

ОРДЕНИ 15

НЕМА ТЕПЛОТИ БЕЗ ДОБРОТИ 51

УМОВИ 16

ПЛАЧ 52

СУЧІ ДІТИ 16

ЗНАВЦІ 52

ІДОЛ 17

ДОБРОТА І ЗЛО 53

ЧИ ХОРОШІ, ЧИ ПЛОХІ 17

МОЛИТВА ПРИ ЗОРІ 53

КРОКИ 19

БЛАГОДАТЬ 54

ІСТИНА 19

РАЙ 55

ДЕРЖИ СЛОВО 20

ДРУГ 61

ПОСИЛ 20

НА ЛАВІ 63

ЗНАЙМО 21

ЗЕМЛЯ НЕ НАША 63

ВІЙНА 22

ПОМИЛКИ 64

МОЖЛИВІСТЬ ЖИТИ 23

РАДІСТЬ 65

ДЯКА 23

ДАВАТИ 65

РОЗУМІННЯ 24

МУДРІ ЛЮДИ 66

ВОЗРАДІЙ 25

ВЕСНА 67

СУТЬ 26

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ 67

ПОРА 27

ОТЧИЙ ДІМ 67

ВІЙНА 28

ЗМІНИ 68

БАБЦЯ 28

ДУХ 69

ПОЕТИ 29

ПАМ'ЯТЬ 69

ЗАСІВ ДОБРОТИ 30

ОБМАНИ 70

ХТОСЬ ВОДИТЬ 31

РОДОВЕ ДЖЕРЕЛО 70

ДОБРОТА МІЖ НАМИ 32

НАДІЯ 71

ЗМЕНШЕННЯ 33

РАЙ 71

МОЛІМОСЯ УСІ 34

НАУКА 72

РОЗУМУ НЕМА 34

МУДРЕ 72

МУДРІСТЬ 34

ГІРКА ПРАВДА 73

РОКИ 35


Світлина на обкладинку В. Покровського